SEDIŠTE CIA - LENGLI, VIRDŽINIJA
Gospodine direktore, ovo je agent Vivijan Dilej.
U poslednjih 10 godina, Centralna obaveštajna agencija
tragala je za Volfgangom Braunom. - "Vuk".
Kao što znate, nemamo pozitivnu identifikaciju kako Vuk izgleda.
Znamo da je on bivši nemački nacionalista,
koji prodaje radioaktivni materijal teroristima širom sveta.
Obaveštajni podaci potvrđuju da će transakcija da se odigra
sledeće nedelje u Beogradu.
Glavni Vukov čovek, Albino,
prodavaće "prljavu bombu" sirijskim kupcima.
Već smo poslali tim da eliminiše kupce,
da obezbede bombu i uhvate Albina.
Kako vam ja mogu pomoći, gospodine? - Vaš cilj je Vuk.
Imamo razloga da verujemo da će on biti prisutan.
Nađite ga i eliminišite ga. - Da, gospodine.
Neka oni srede Albina, a vi Vuka.
Gospodine, ako smem...
Ko je naš agent na terenu?
Itan Rener. Veteran. Imate posao da odradite.
Kupci su neutralizovani.
Bravo, Itane. Bravo. - Idemo dole.
Usluge čišćenja. Donela sam vam dodatne peškire.
Ova hladnoća me ubija.
Da? - Gde si? - Ostavio si veliki nered. - Da, dakle...
Mislim da prijavim da sam bolestan.
Ne zezaj, nisi uzeo slobodan dan zbog bolesti 32 godine.
Evo ti skener. - Hvala, Jasmin.
Postaraj se da u mojoj sobi staviš one bočice šampona koji mi se sviđa.
Svi timovi na pozicijama.
ZOIN ROĐENDAN
Pardon.
Dobar posao, matori.
Zoin je rođendan. Treba mi trenutak da obavim poziv.
Mobilni telefoni nisu obezbeđeni, Itane. - Da, to mi je ćerka.
Imaš govornicu napolju, imaš pet minuta.
Pogledajmo skeniranje.
OBAVLJA SE
Zdravo, pokušavam odande da pozovem i...
Nemam sitno, ako mogu da pozajmim malo od tog novca.
Ne, ne. - Mogu da se vratim i da vam vratim. - Nikad.
Hajde. - Kučkin sine.
Dobro. Ovo mnogo vredi. Uzeću nekoliko novčića.
Vratiću se po to.
Pardon! Zar se nismo već sreli?
Setila bi me se, zar ne?
Karači!
Jasmin je razotkrivena. Moramo da krenemo smesta, Aksele!
Neka niko ne kreće na Albina, dok ne detektujemo šta je u tašni.
Hajde. - Da, da, da. Sreli smo se u Karačiju prošlog aprila, tačno tako.
Ali onda si služila koktele, ako se dobro sećam.
Sranje. - Imamo potvrdu. - To je "prljava bomba".
Šefe. - Prekidajte.
Zbogom, dušo.
Zdravo. - Zdravo, dušo. Ovde tvoj otac.
Nisi zaboravio, što znači da me verovatno voliš.
Naravno da te volim, Zoi.
To mi možeš dokazati tako što ćeš mi otpevati Srećan rođendan. Glasno.
Mogao bih, dušo, ali na poslu sam...
Možete ostaviti poruku nakon zvučnog signala. - Šta koji...
Dobro. Srećan ti rođendan...
Srećan... - Hajde. Spremni su. Pokrivaj me!
...ti...
Srećan ti rođendan, draga Zoi.
Pokrivajte Itana!
Ulazimo!
Dobro, dosta.
Spusti je dole. Spusti je.
Smesta.
Sada mi je dodaj.
Neću više da te jurim, drkadžijo.
Vidim da ste pročitali izveštaj.
Zove se glioblastom. - Da.
To je vrsta karcinoma mozga i proširio se na pluća.
Ne piše koliko mi je vremena preostalo.
Tri meseca, moguće i pet. - Da.
Nema Božića ove godine.
Bojim se da nema. Savetujem vam da dovedete stvari u red.
CIA vam se zahvaljuje na vašoj službi.
3 DANA ZA UBISTVO
FILMO-CENTAR
Šta koji...?
Tata, belac je na vratima.
Kako mogu da ti pomognem, prijatelju?
Šta radite u mom stanu? - Ne govoriš francuski?
Ne, ja sam Amerikanac. Ovde živim.
Na kom spratu? - Ne, to znači da ovde živim.
Ti? Ti si vlasnik? Drago mi je da te konačno upoznam.
Pozdravite vlasnika. Ovo je njegov stan.
Dobar dan, prijatelju.
Ovo je moja žena, Teresa. Moj sin Abati.
Moja ćerka Sumia je u kuhinji, trudna je.
Ovo su mi rođaci. Došli su da nas posete iz Malija,
dok ne odu da borave kod mog brata u Sen Deniju.
Poznaješ Sen Deni? - Ne. Ne poznajem Sent Deniz.
Šta radite u mom stanu? - Nismo imali gde.
Tražili smo utočište. Imaš sreće što smo ovde.
Zli duhovi naseljavaju prazan prostor. - Da, ali...
sada sam se vratio. - I dobro je što si se konačno vratio.
Zovem se Zul. - Itan.
Gde su mi sve stvari? - Takođe sam počeo da krečim sobu.
Moja žena misli da je najbolje da imaš neku vedru boju.
Da li ti se žuta sviđa? Radujem se poslu. Nije nikakav problem, Itane.
Zapravo, Džuls, postoji problem.
Bojim se da ništa ne možete učiniti do 13. aprila.
To je tek za mesec dana.
Imamo zakone koji štite te skvotere tokom zime.
Onda pretpostavljam da moram sam da ih izbacim. - Ne, ne.
To nije dobra ideja. Jer ćete ići u zatvor zbog kršenja zakona.
Ja ću... Ja ću ići u zatvor? - Naravno!
Onda, šta tačno treba da radim? - Čekajte na proleće.
Poput ptica, pčela, devojaka i momaka.
Da li si mi to upravo stvarno rekao?
Itane, Itane!
Moram da pričam sa tvojim ocem.
Molim te daj mi minut da završim razgovor.
Izvini, Itane. - Popričajmo nasamo, Džuls, u mojoj sobi.
Uveravam te, nismo ti dirali stvari.
Ne kažem da ste dirali.
Ali mislim da je vreme se malo bolje upoznamo.
Jer ne upada se tek tako u nečiji stan.
Nema problema, Itane. Spakovaćemo se i otići sada.
U redu je, Sumia. Idi. - Kuda ćete otići sa trudnim detetom?
Ne znam, ali otići ćemo bez da se spakujemo. - Sedi.
Ne morate još da idete, Džuls, barem...
ne dok ti se ćerka ne porodi,
ali ostajete pod mojim pravilima. - I ja takođe verujem u pravila.
Prvo pravilo, niko više neće ući u ovu sobu.
Niko, naravno. Staviću veći znak. - Tako je, stavi veći znak.
Drugo pravilo, uvek radite ono što kažem, bez pitanja.
Da, naravno.
I treće pravilo, nemoj više da si mi krečio sobu.
Ne sviđa ti se boja? - Ne. - Rekoh ženi da žuta boja nije za muškarce.
Ne, žuta nije boja za muškarce.
Takođe imaš i ti ćerku? - Da.
Poput Sumie.
Dobro, dobro, nema više žute boje.
Ko je najlepša devojčica na svetu? Da li si to ti? - Vidi, tata!
To je tako slatko!
Hajde, hajde!
Zdravo, Kristin. - Zdravo.
Zdravo.
Ovde Kristin. - Zdravo, Tina. Ja sam. U gradu sam.
Trenutno sam na sastanku, pa sada nije dobar trenutak da razgovaramo.
Ne želim da pričamo. Želim da te vidim.
Aha, ja sam veoma zauzeta, pa...
Osim ako nije hitno... - Treba da mi pogledaš neku pravnu materiju
pre nego što odem iz grada. - Zašto?
Ženiš li se? - Ne. Zašto? Ti se udaješ?
Ne, danas ne. - Dobro, naći ćemo se napolju.
Dobro, vidimo se.
Zašto smo stvarno ovde, Itane? - Hteo sam da te vidim.
A našu ćerku, i nju hoćeš takođe da vidiš?
Da. Da. Osnovao sam fond za fakultet.
Otkud iznenadno interesovanje? - Nije iznenadno, Tina.
Pokušavam da ostanem u kontaktu. Ostavio sam joj poruku za rođendan.
Da, a sada će morati da čeka još jednu godinu da te opet čuje.
Umirem, Tina. - Misliš da je ovo lako za mene? - Ne, ja...
Bolestan sam.
Hoću da kažem, umirem.
Izvinite što je toliko trajalo, ali bojim se da vaš testament
mora biti potpisan i na francuskom i na engleskom.
Ne želim da Zoi zna, barem ne za sada.
Uđi.
Fino je.
Stan izgleda bolje nego ranije.
Ne zagleđuj previše. Raspada se.
Znam da nisam bio tu za tebe i Zoi.
Hoću da je vidim pre nego što odem.
Moraš da mi obećaš nešto.
Dopustiću ti da je vidiš pod jednim uslovom.
Da li si prestao? Da li si stvarno prestao da radiš za njih?
Jesam. - Obećaj mi.
Jesam. - Mnogo toga sam propustio.
Trebalo je da se okanem toga odavno.
Biću dobro. Imam ceo dan isplaniran. Prvo...
Ne, dušo, ne. Ima ona sopstvene planove.
Moraćeš da nadoknadiš propušteno gradivo. - Ćao, dušo. - Ćao.
Zdravo, Zoi.
Kako si?
Dobro, kako si ti? - Dobro sam, hvala.
Dobro.
Mama, molim te ne plači. Dobro sam. - Ne, samo... Vratiću se kući u 8:30.
Važi? - Šta bi trebalo da radimo? - Dobro, šta kažeš da ja kuvam?
Važi se.
Hoćeš li da te zovem tata ili samo da te zovem Itan?
Mislim da mi se sviđa tata.
Omiljeno mesto da se ode posle škole? - Mi nemamo omiljeno mesto.
Leteće stolice, sećaš li se?
Vidi, Itane, ne moramo ovo da radimo, u redu?
Znam da verovatno hoćeš da pričamo i da se upoznamo.
Zato sam se prebacio nazad, u Pariz. - Nisam ljuta na tebe. U redu?
Ne treba da mi objašnjavaš. Nije to ništa strašno.
Hajde, Zoi, idemo u kafe. - Hju, hoću da upoznaš Itana.
Koga? - Ja sam Zoin otac. - Zdravo.
Drago mi je sto sam te upoznao, Itane... Gospodine Rener.
Izvinite, samo ponekad se unervozim
kada vidim američke kauboje.
Dobro...
Stariji je od tebe. - Da, maturant. Ima li nešto loše u tome?
Kada sam ja odrastao, ako ti... - Hju je mnogo drugačiji od tebe.
Vidi, znam da uništavam sve, Zoi. Ja...
Vidi, ja... Mislio sam da bi htela da voziš ovo dok ideš kući?
Opa, ovo je za mene? - Da.
Tako je ljubičast. - Da, tvoja omiljena boja.
Da, kada sam imala 10 godina. Ići ću metroom sa svojim prijateljima.
Videćemo se kući za večeru?
Zoi, videćemo se kući za večeru?
Kakva je ova? - Sveža. - Sveža? Samo treba da je spremim na pari, zar ne?
Ne zaboravi da je umočiš u mleko.
Mleko? - Samo ako planiraš da je pržiš...
Nisam dotle stigao.
Sviđa mi se muškarac koji se ne pretvara da zna
kako je to biti u kuhinji. - Pričaš sa pravim tipom. - Da...
Mislim da je tako.
Umočiću tunjevinu u mleko i...
zahvaljujući tebi, ispržiću je za svoju ćerku.
Dakle danas je Zoin srećan dan?
Kako reče da se zoveš?
Možeš da me zoveš Vivi.
Fino što sam naleteo na tebe, Vivi, ali nisam zainteresovan.
Možda možemo da popričamo.
Žena mi je dala ovo.
Hajde, dušo, provozajmo se.
Dobro, ali moj bicikl ide zajedno sa mnom.
Bicikl ide sa mnom.
Za koga tačno radiš, Vivi? - Radim za direktora CIA-e.
Ne bih znao za one sa vrha.
Srbija je bila moja operacija. Tražila sam Vuka.
Verujemo da je on bio u hotelu tog dana i mislim da si ga možda video.
Samo malo. - I spremna sam da se kladim
kada ga opet vidiš da ćeš ga prepoznati.
Hoću da radiš za mene. - Nema šanse. Već imam planove.
Zar ne misliš da Zoi zaslužuje da ima oca u blizini
više od nekoliko bednih meseci?
Isuse! To je bilo stvarno blizu.
U zamenu za tvoje usluge čišćenja,
mogu da ti ponudim eksperimentalni lek.
Da li si zainteresovan? Ovo ti može produžiti život, Itane.
Gde su informacije o njoj? Znaš, rezultati testova.
Kako to da mi niko nije rekao za ovo ranije?
Jer nisi vredeo troškova lečenja.
Opa, činiš da se osećam tako poseban.
Nisi bio. Sada jesi. - Zašto?
Jer si bolestan a mrtav čovek nema šta da izgubi.
Imam pristup mnogim stvarima, Itane,
ali samo ti mi možeš dati pristup Vuku.
Trebaš mi da ga nađeš i da ga ubiješ.
Dakle otkupljujem nazad svoj život ubijajući za tebe?
Čovek unutra radi za Vukovog računovođu.
Treba da počneš odmah.
Treba da pržim ribu i kasnim.
Mogu da te odbacim kući na vreme za večeru, Itane.
Pitanje je...
Ubij ili umri?
Prilično javno mesto. - Što znači?
Što znači da bi mi prigušivač... dobro došao.
O koliko čoveka pričamo? - Jednom.
Halo? - Pusti me unutra.
Bomba!
Zeznuo nas je držač za vrata.
Prilično dobro za radnika.
Rekla si da će biti jedan čovek, ne petorica. - Ups.
Ali rekla sam ti da ostaviš u životu mladića sa brkovima.
Šta misliš kako ovaj lik izgleda?
Sredovečno. - Nema šanse. Reci joj koliko imaš godina. - Imam...
Potrudi se. Važi? Pokušavam da ti spasem život.
Reci joj koliko imaš godina. - Imam 32 godine.
Sredovečan. - Isuse Hriste!
Dakle ovo...
je mladić sa brkovima. - Ne, to je jareća bradica.
To su brkovi i tek izrasle dlake.
To je jareća bradica. - Jareća bradica? - Ovo su brkovi, u redu?
Ono je jareća bradica. - To je tek izrasla dlaka.
Izgleda francuski. - Otkad? - To je jareća bradica. - Iz tvog veka, deko?
Pogledaj to, to su brkovi. - Dobro, šta sa ostalim tipovima?
Ko su ovi ostali tipovi ovde? - Ne znam.
I to ne muči? - Ne.
Jer ja obično volim da znam koga ubijam.
Zato nikada nisi dospeo na visoku poziciju, prijatelju.
Jareća bradice, na tebe je red.
Tražim računovođu. Kada se vraća u Pariz? - Ne znam, kunem se.
Ubij ga. - Stani, mogu da nateram ovog tipa da propeva.
Nije znao.
Do đavola.
Trebaće mi značajna povišica.
Hoću da ostavim ćerki nešto više od svoje usrane penzije.
Daću ti 25 ali moram da tražim da odradiš 6 ubistva.
6 ubistva. Već sam na pola puta do tamo.
Od svih nas je zatraženo da stegnemo kaiševe.
Nemoj da me shvatiš pogrešno, Viv, ali nisi moj tip.
Ja sam svačiji tip.
Da li si sigurna da ovo deluje? - Ne.
Ali sam sigurna da ako ne pokušaš, umrećeš za dva meseca.
Hoću 50 hiljada, ne 25.
I pripisaćeš mi zasluge za ona tri tipa gore.
I takođe će mi trebati polisa životnog osiguranja od milion dolara.
Uzmi ili ostavi. - Uzimam.
Ceo paket.
Dobro, uradi to.
Diši, Itane.
Imaće brz efekat na tebe poput morfijuma.
Na jedan ili drugi način
učiniću da se bolje osećaš.
Ne zaboravi da umočiš ribu.
Obećala si mi moj bicikl.
Zoi!
Zoi! Da li si dobro? - Ne, nisam dobro.
Pogledaj ovo. Izgleda užasno.
Misliš... Tvoja kosa?
Ne, ne. Da, da, moja kosa.
Izgledam ko da mi je eksplodirao fen. - Sjajna je.
Stvarno? - Aha. - Misliš da ovakva kosa može da ide na matursko?
Ako ćeš ti da ideš, moguće da ćeš je poneti sa sobom.
Da li je to neka šala? - Ne, ono što mislim...
Misliš da je sada vreme za šale? - Ne, možda.
Popravićemo ti frizuru. - Popraviti? Možeš ovo popraviti?
Ne, ti možeš... možeš da je opereš...
možeš da spavaš na njoj i sutra biće...
Vratiće se u normalu, zar ne? Možda.
Stvarno tako misliš? - Aha. Šta kažeš da napravimo večeru?
Hej. Ne nudi se da spremaš večeru, ako ćeš da kasniš tri sata.
Slušaj, žao mi je, Tina. Ali bio sam...
Ne troši reči. Luda sam bila što sam mislila da mogu da računam na tebe.
Htela sam da te zamolim da pričuvaš Zoi
dok ja idem u London zbog posla. - Znaju.
Stvarno, treba da ideš. Mogu da izađem sa time na kraj.
Ne možeš da izađeš na kraj sa večerom. Kako ćeš sa tinejdžerkom?
Šta je sa time što sam upravo rešio veliku dramu, njenu kosu, u redu?
Moram da uhvatim prvi let sutra ujutru. Zovem bejbisiterku.
Zakasnio sam jer sam našao doktorku koja može da mi pomogne.
Šta? - Ovde u Parizu ima jedan specijalista,
ona ima eksperimentalni lek koji je spremna da testira na meni.
Eksperimentalni? Šta to tačno znači?
Znači da ću možda moći da provedem malo više vremena sa tobom i Zoi.
Trebalo je da pozoveš, Itane, jer sam htela da te ubijem.
Da li bismo mogli da prestanemo da se svađamo na trenutak?
Da ne pričamo ni o čijem ubijanju. Ili mom.
Ja bih mogao da nam ispržim tunjevinu.
Tunjevinu? - Da. - Tunjevinu. - Sa svom tom živom?
Nema šanse!
Popravićeš ta vrata, zar ne?
Da, to je bila greška. - Nisi ovde proveo ni 24 časa.
Nadam se da će ovaj kauč biti udoban.
Bolji je od poljskog kreveta u Karačiju.
Da li ti treba nešto da ti pomogne da zaspiš?
Da, trebaće mi sada.
Užasan si.
Znala sam da ćeš pozvati.
Šta si mi do đavola dala? - Nećeš da svratiš?
Ne. Osećam vrtoglavicu, glava mi... Vrti mi se u glavi.
Vivi...
Pročitaj uputstvo. - Stani! Haluciniram.
Haluciniram. - Popij votku. - Šta?
Votku. Opustiće te.
Da li je sve u redu?
Da.
Imao sam mali problem da pronađem votku.
Možeš da me zoveš kad hoćeš.
Samo je jedan sat razlike između Pariza i Londona.
Izvoli. - I ti me možeš takođe zvati. - Volim te. - Dobro.
Vratiću se za dva dana, kasnim. - Tata ima spisak. - Dugačak spisak.
Prašak za pranje za crni veš... - Vidimo se, narode! Zabavite se!
Zoi, hajde, doručak.
Pogledaj me. Hajde. Samo jednom, ovamo gore. Samo jednom.
Dobra devojka. Zoi!
Šta je? - Opa, to je...
Šta je? - Isuse... - Pa šta, Itane?
Tako je crvena.
Vivi? Javićeš se?
Izvini. Niko važan, samo moja šefica Vivi. - Ona te je zvala usred noći?
Pričamo mnogo, jer vršimo međunarodnu prodaju.
Uvek je negde dan.
Dobro, sada imamo 3 dana za ubistvo. - Šta to radiš?
Zove se ton zvona, Itane. Daću ti svoj.
Možda možemo da pričamo više od jednom godišnje.
Eto. Dobrodošao u ovaj vek.
Zoi. Zoi.
Zar ne želiš da voziš bicikl do škole?
Misliš li da će Hjuu da se svidi moja boja kose? - Hoće. - Stvarno? - Da.
Misliš da će stvarno da mu se svidi? - Ako mu je stalo do tebe, hoće.
Tebi se ne sviđa? - Ne.
Ne. Hoću da kažem da... Zoi. Stvarno mi se sviđa.
Sjajno.
Vidim da ne veruješ u uobičajeni razmak od 48 sati između ubistava.
Preostalo ti je samo još tri dana. - Neću da uđem u tvoj auto, Vivi.
Ne dok ne dobijem još jedno mišljenje u vezi sa onim šta god da si mi dala.
Rekla sam ti da je košer. - Ne, nije.
U uputstvu piše, da si se pomučila da ga pročitaš...
Ako ne mogu da održim nizak ritam rada srca,
ovo sranje će delovati kao halucinogen.
Pa održavaj nizak ritam rada srca.
Malo je teško s obzirom na posao koji si me naterala da radim.
Ulazi već jednom u auto.
Treba da mi lociraš računovođu Italijana
koji sređuje knjige za svog starog prijatelja Albina.
Kako da lociram tog tipa?
Uz pomoć ovog čoveka. Zove se Mitat Jilmaž.
Iznajmljuje limuzine i njima opslužuje Albina.
Upoznaj ga i odvešće te pravo do računovođe.
Dobro.
I, Itane? - Da? - Zajebi bicikl. Kupi odelo.
Zašto? - Zato što volim da moji momci
budu bolje obučeni od onih koje ubiju.
Izgubio si svog konja, dušo?
Dolazi iz "Planine Broukbek".
Kapiraš da mi iznajmljujemo luksuzna kola, zar ne? - Aha.
Kako si čuo za nas? - Albino mi je rekao.
Da li ti je takođe rekao da nudimo diskretni luksuz?
Rekao mi je da ne pričam sa slugama, već da pričam sa šefom.
Nismo mi sluge, u redu? Mi smo izvršni potpredsednici prodaje.
On je lud.
Vi ste dva izmeta.
Šta to znači? - Govna. Mislim.
Slušaj, seronjo,
malo parče izmeta, za nas si niko i ništa.
I nikada nećeš da upoznaš šefa. Jasno? - Dobro, izvinite. - Da.
Imao sam stvarno uvrnutu noć, znate, dve uvrnute noći.
Džetleg. Mislim da smo loše započeli. Ja sam kriv. - Da.
Da počnemo iz početka?
Veoma ste nepristojan čovek da sedite za mojim stolom
bez da budete pozvani, gospodine...? - Zašto su imena važna sada?
Jer ne želim da ubijem totalnog stranca.
Zašto hoćeš da me ubiješ, Mitat?
Sediš u mojoj stolici. - Samo te čekam.
Albino te je poslao? Kopile! Oduvek sam bio lojalan. Molim te.
Da li su ti ovo ćerke na slici? - Kako se usuđuješ da ih gledaš?
Sedi. I ja takođe imam lepu ćerku tinejdžerku.
Kao otac ocu, da li su tvoje ćerke ikada...
da li su se tvoje ćerke ikada zaključale u sobu?
Ošišale se, ofarbale se u crveno, znaš...
stavile perike i takvo sranje? - Ne. Nikada.
Znao sam. U nevolji sam.
Albino te nije poslao da me ubiješ? - Ne.
Onda, ko si ti?
Itan. Hajde.
Obaviću razgovor sa ovim čovekom u kupatilu.
Ne želim da me uznemiravate.
Da. Pravilo broj dva: Radimo onako kako ti kažeš.
Tako je. Pravilo broj dva. - On je loš tip? - Tako nekako.
A ti si dobar tip?
Ti si profesionalac? Zašto te nikada ranije nisam video u Parizu?
Bio sam odsutan zbog posla, pet godina.
Šta je to toliko važno da ostaviš ćerku toliko dugo vremena?
Nikada nisam bio dobar u držanju balansa između posla i porodice.
Znaš, kada odem kući, ovaj život, ubijanje, ostalo... Sve to nestaje.
Doneo sam pogrešnu odluku što sam otišao.
Svakog dana vodim svoje devojčice u školu
i večeram sa svojom porodicom. To je ključ.
Bravo za tebe, Mitat. Nemoj da propustiš večeru večeras.
Kada računovođa stiže u Pariz?
Molim te podseti me, ko on beše?
Halo? - Zdravo, ovde gospođa Driskal.
Htela bih da razgovaram sa Zoinim ocem.
Ja sam Zoin otac. Da li je ona dobro?
Zoi je dobro, ali mi moramo da se sretnemo.
Moramo da popričamo o Zoinom ponašanju.
Mogu da pođem odmah. - Dobro, požurite.
Idemo u školu.
Kao što sam govorila Zoi, studije su pokazale
da se agresija povećava
zbog nasilnih prikaza u popularnoj kulturi.
Zoina majka ju je odgajila da bude pacifista.
Udaranje drugarice u lice teško da je pasivan odgovor.
Otvorenom šakom ili stisnutom pesnicom?
Kakve to razlike ima?
Iz mog iskustva, ljutnja, frustracija, uvreda.
Sve one zahtevaju...
Sve one zahtevaju različite odgovore.
Gospodine Rener, ekstremno je važno da pošaljete svojoj ćerki
jasnu poruku da bez obzira sa čime mora da se suoči u životu
nasilje nije prihvatljiv odgovor.
Pokušaću.
Da to nije bilo toliko uvrnuto, bilo bi stvarno ponižavajuće, Itane.
Daj mi da ti vidim ruku. - Šta? - Daj mi da ti vidim ruku, Zoi.
Moj palac. - Ako ćeš nekoga da udariš stisnutom pesnicom,
postaraj se da ne saviješ palac u njoj.
Nije te bilo 5 godina i ovo mi kažeš.
O, Bože.
Ti si musliman? - Ne. Rekao sam ti da je ovo šefičin auto.
Vivi je muslimanka? - Ne.
Povezaću ga na moj telefon. Ovo sranje je užasno. - Znam.
Sviđa mi se to, ko su oni?
Da li ti je uopšte bitno zašto sam se potukla?
Zašto me samo ne saslušaš i pokušaš da razumeš?
Dobro, zašto mi ne ispričaš sve o tome.
Imam novu drugaricu iz Pakistana,
i ima jedna Britanka koja je stalno zove Paki.
Danas joj je stavila slaninu u ormarić, pa sam je mlatnula po licu.
Dakle, neće više to da uradi, zar ne?
Samo malo, dušo. Zvuči kao se rezervna guma otkačila u gepeku.
Hej!
Pokušavam da vodim razgovor sa svojom ćerkom.
Izvini, dušo. Gde smo ono stali?
Udaranje devojke, zar ne? - Osećam se stvarno loše.
Nemoj, jer je to ponekad jedini način da zaustaviš lošu osobu.
Nisi ljut na mene? - Ne, nisam ljut na tebe.
Ponosan sam na tebe, zauzela si se za drugaricu.
Kako god. Ići ću metroom...
I, Itane... - Da?
možda treba da uzmeš nešto za taj kašalj. Stvarno ide na živce.
Isuse Hriste!
Hajde da vidimo da li mogu da ti aktiviram memoriju, Mitat.
To mi je ćerka.
Zoi? - Zdravo. Izvini zbog onoga malopre.
U redu je, dušo. I meni je takođe žao.
Omiljeno mesto za druženje posle škole?
Završiću sastanak u vezi sa prodajom i videćemo se tamo u 3:30, dušo.
Upravo me je pozvala da se družimo. Šta misliš o tome?
Takva devojčica će stalno da te mota.
Moraš da podvučeš crtu, nemoj da budeš tako mekan.
Imaš pravo, Mitat.
Bio sam previše mekan.
Gde da nađem Albinovog računovođu?
Zdravo, Zoi. - Sada je 3:40, Itane. Gde si? - Na biciklu, dušo.
Zaboravi, uvek kasniš. Idem.
Ne, ne, skoro sam tamo, stvarno, Zoi. Daj mi...
Daj mi 5 minuta. - Dobro, pet minuta. Imam domaći zadatak.
Uf...
Deca.
Izvini što sam prošli put pošizela. U pitanju je Hju,
matursko veče i ti si došao u grad.
Ovo je novo za oboje. Razumem.
Omiljeno mesto za odlazak posle letećih stolica, sećaš se?
Sećam se. - Manje više? - Da. - Dobro.
Bože, bicikl.
Šta se dešava, Itane?
Neki grip što sam pokupio. Nikako da ozdravim.
Šta ako je nešto gore?
Nije ništa gore.
Sećaš se kada smo pili toplu čokoladu u kući na plaži?
Manje više. - Ne bi mi smetalo da tamo živim.
Više ga preferiraš od Pitsburga? Ne zezaš? - Da, više od Pitsburga.
Znaš, sačuvao sam naše kućne filmove u kutiji.
Šta misliš da napravimo večeru i da ih gledamo večeras?
Da, to bi bilo sjajno. - Dobro.
Ups, zaboravila sam. Moram da idem kod Karine večeras.
Kod koga? - Karina, moja partnerka iz laboratorije.
Zajedno radimo projekat iz nauke. Prespavaću kod nje.
Prespavaćeš kod nje a sutra ideš u školu? - Da. Izvini, Itane, stvarno.
Ne, u redu je. Samo...
Zar ne treba prvo da pozovem njene roditelje?
Da, ako pričaš ruski. Njeni roditelji samo ruski razumeju.
Pozovi mamu, reći će ti da je u redu. - Nema potrebe da ti zovem mamu.
Gledamo li filmove večeras? - Da, naravno.
Vidimo se kasnije.
Zdravo, ovde Kristina. Ne mogu da se javim pa molim ostavite poruku.
Tina, ja sam.
Možeš li da veruješ da smo se Zoi i ja družili na letećim stolicama
i popili smo toplu čokoladu i to je bila njena ideja?
Hvala za sve ovo, Tina. Ti si stvarno sjajna majka.
Zdravo. Drago mi je što sve tako dobro ide. Ali ko je ta drugarica?
Nikada nisam čula za nju niti njene ruske roditelje. Kako god, pozovi me.
NAĐIMO SE U TATU GALERIJI VIDIMO SE U 7 UVEČE! - Zoi!
Kučkin sin!
Da li je ovo tvoj auto?
Pardon... Da li je ovo tvoj auto? - Ne.
PAUK
Hej, znaš pravilo. Nikada ne uplići porodicu.
Ovo nije poslovni susret, Mitat, ovo je...
Više je kao poseta oca ocu.
Vreme je za večeru. - Mitat?
Poznaješ li ovog čoveka, Mitat? - Da, radimo zajedno.
Nisam te ranije videla. - On je Amerikanac.
Dobro, dođi, pridruži nam se. - Hvala za ovo.
Ovo su Rašel i Sara. - Imam ozbiljan problem sa svojom ćerkom Zoi.
Nije te bilo 5 godina i nisi očekivao probleme?
Ne možemo ti pomoći. - Tako je, ti verovatno ne,
ali tvoje ćerke bi možda mogle da mi kažu kuda bi
16-godišnjakinja mogla da ode na zabavu veče pre škole.
Šta znači ovaj "pauk"?
One su dobre devojke, ne idu na zabave. - Šta znači ovaj "pauk"?
"Des Soirees House". - Otkud vi to znate? - Hvala.
Gospodine, zaboravite na to. - Ćerka mi je unutra.
Rekao sam da zaboravite na to. Nećete da uđete. Niste me čuli?
Zoi. - Hoćeš da igramo? - Da.
Dovedi je.
Zoi!
Prestanite, molim vas... molim vas.
Zauzeto je, momci.
Napravite polukružno, nastavite dalje.
Prestanite, molim vas.
Zauzeto je, šefe. - Itane!
Itane!
Itane! Molim te! - Šta to radiš?
Hajde, Zoi, hajde.
Imam te, dušo.
Šta ovde radiš?
Bolje pitanje, Zoi, šta si ti radila sinoć?
Ovo je tako ponižavajuće... Neće više tamo da me puste.
Zašto bi htela da se vratiš na takvo mesto?
Jer volim tamo da budem sa svojim prijateljima. - Tvojim prijateljima?
Da li se uopšte sećaš šta se desilo?
U toaletu?
Zoi! - Šta je? - U toaletu, da li se sećaš šta se desilo?
Karina i ja smo razbile probni test. U redu?
Ne, niste. - Da, jesmo.
Pa smo odlučile da visimo sa nekim prijateljima.
Moram da uhvatim metro, zakasniću u školu. - Nećeš ići metroom. - Šta?
Nećeš ići danas u školu. Ne tako obučena.
Obući ćeš ovo i idemo kući. I razgovaraćemo.
Kako tačno da stignem kući? - Vozeći ovaj bicikl.
Mislim da neće moći, Itane. - Popećeš se na ovaj bicikl
a ja ću da pratim svaki tvoj korak usput. - Nećeš.
Prestani da pričaš i penji se na bicikl.
Mislila sam da je to ono što želiš da radiš, Itane, da pričaš!
Penji se na ovaj bicikl. - Ili šta? - Smesta!
Čak ni ne umem da vozim bicikl, u redu?
Kakvo to dete ne ume da vozi bicikl?
Onakvo dete koje nikada nije imalo oca da ga nauči.
Prokletstvo. Ovo je najravnije mesto, pokušajmo ovde.
Bože, morao si da kupiš najveći?
Nije najveći bicikl, Zoi, to je ženski bicikl.
Tako je, odabrao si ga jer je imao veliku mašnu. Zar ne?
Ne. Mogu da objasnim veliku mašnu. Kapiram. Znaš...
Ima previše ljudi. Možemo li da odemo na neko usamljenije mesto?
Bože. - Nema mnogo ljudi.
Ali ljubičast je.
Ljubičast je. Penji se. - Kako da se popnem? - Samo se popni.
Opa, uspeli smo. Na pola smo puta. Kreni.
Daj sebi vremena da se odgurneš, važi? Ovde. U redu?
Zoi, u redu je. Jesi li dobro?
Tako je. - Polako, molim te.
Dobro, imam te. Sada sama... znaš kako da okrećeš pedale.
Ovde sam. - Veoma je visoko. Nemoj da ideš. Ja ću...
Zašto si nas napustio, Itane?
Zašto si napustio mene i mamu?
Mnogo sam putovao, dušo, i tvoja majka i ja... - Šta?
Ne postoji lak...
Ne postoji dobar odgovor, dušo.
Imaš li još jednu porodicu? - Ne, dušo, nemam. Hajdemo.
Imaš drugu porodicu? O tome se radi? - Ne.
Imaš drugu savršenu ćerku negde? - Ne, to nije...
Video si me i nisi me želeo? - Ne, dušo...
Ne voliš me? - ... nije to u pitanju.
Zašto ti je toliko trebalo da se vratiš?
Vidi! - Što sam bio duže odsutan,
teže mi je bilo da se vratim.
Dobro, dobro, u redu.
To je sve. Nema to nikakve veze sa tobom.
Da li bi ti i dalje stalo do mene da sam radila užasne stvari? - Naravno.
Sigurno.
Lažem mnogo. Sve vreme o svemu.
Čak i kada nisam primorana. Ne znam zašto.
Ponekada je to lakše nego reći istinu.
Tu devojku što sam udarila u školi,
nije ona zezala drugaricu Pakistanku, nabacivala se Hjuu.
U redu je, on više voli fudbal. - Da. - Hju!
Tako je lepo, hvala. Samo malo, odmah se vraćam.
Itane, nemoj da kažeš ništa uvrnuto.
Ideš li na rejv žurke, Hju? - Šta?
Ideš li na rejv žurke? - Ne, nikako, gospodine Zou.
Ja sam sportista. Napadač.
Uzgred, na poslednjoj utakmici sam zabio dva gola.
Voliš da zabijaš? - Da, definitivno volim.
Ne! Dakle, ja... mislim na terenu.
Aha... - Samo na terenu, da. - Fudbal? - Da.
Ne volim ga. Ja sam iz Pitsburga. Mi igramo pravi fudbal.
Aha, američki fudbal. - Ne.
Pravi fudbal.
Dobro.
Fin bicikl. - Sviđa ti se bicikl? - Da.
Jedino se tebi sviđa.
Neću da se vraćam kući kasno, Itane.
Gde vas dvoje idete? - U školu.
Sjajno, idem u tom pravcu. - Ne, ne ideš.
Mogao bih. Idem na pijacu.
Dobro, ja ću... Vidimo se kasnije, gospodine Zou.
Ne volim da me tako zovu. - Ne sviđa ti se Hju?
Ja sam u odeljenju za prodaju, dušo. Posao mi je da čitam ljude.
Znaš, očevi mnogih mojih prijatelja rade u prodaji, Itane,
i nijedan od njih se ne oblači poput tebe. - Šta hoćeš da kažeš?
Kažem da nose odela. To nose kada idu na posao.
Hej, volim vas!
Zar ti nisam dovoljno pomogao? - Znaš proceduru.
Računovođa je nestao. Treba da mi kažeš gde je sada.
Otkucao sam ti ga juče. - Znam da jesi.
A sada si se vratio. Mislio sam da si profesionalac.
Iznenada sam postao samohrani otac. Komplikovano je.
Da li sam ja kriv što je tvoja ćerka van kontrole
i što utiče na tvoj posao i rasuđivanje?
U pravu si, Mitat. Utiče na moje rasuđivanje
jer je trebalo da budeš mrtav odavno.
Moja žena radi do kasno. Moram da pokupim ćerke u pola 5.
Ne mogu ništa da ti obećam, ali potrudiću se.
Otvori. Ne mogu da zaobiđem tvoj retrovizor.
Dobro, seronjo.
Mama! - Prestani smesta.
To!
Itane! Itane!
Ona aktn tašna ima identifikacioni broj banke
povezan sa Albinovim računom. Zar ne? - Da.
Ne otvaraj. Brava ima eksplozivni okidač.
Imam šifru za aktn tašnu. Daj mi šifre za okidač, Gvido.
Ali nakon što ti ih dam, ubićeš me.
Ne, ali kunem ti se Bogom da ću stvarno da te mučim
ako me nateraš da brojim do 3. - Ne. - Jedan. - Ne.
Dva... - Ne. Ne.
Zoi? - Itane, slušaj, razmišljala sam za večeras.
Dušo, biću kući na vreme za večeru. U redu? Obećavam. Mogu li...
Mogu li da te nazovem kasnije? - Hoću da spremim večeru za Hjua večeras.
Samo vas dvoje, kao...
Romantična večera? - Tako nekako.
I hoću da napravim pravi sos za špagete,
ali ne znam šta još ide pored paradajza.
Ne mogu da nađem mamu, pa mi treba tvoja pomoć.
Samo trenutak, dušo.
Gvido, da li si ti pravi Italijan?
Šta? - Mislim, da li si pravi Italijan, da li si tamo rođen?
Da, Katanija, Sicilija. - Imaš li recept za sos?
Sos? - Da, sos. Znaš? Sos.
Da li je to šifra?
Ne, nije šifra. Upravo si rekao da si pravi Italijan, zar ne? - Da.
Da? Moraš da znaš malo nešto o sosu za špagete.
Sos za špagete! - Crveni ili beli?
Crveni ili beli? - Crveni, vegeterijanski, ne previše začinjen.
Vegeterijanski, ne previše začinjen. - Dobro. Znam šta da joj kažem.
Dušo, dešava se to da sam na sastanku sa pravim Italijanom.
Njegova majka ima sjajan recept. Želi da ti ga da. Zove se Gvido.
Zašto ne kažeš "zdravo" mojoj ćerki?
Zdravo. Ja sam Gvido. - Zdravo, Gvido. Trajaće samo sekundu.
Ne, ne! Molim te, oduzmi mi koliko vremena hoćeš.
Ne, ne, ne.
Ovo je omiljeni sos moje mame, redukcioni sos.
Trebaće ti paradajz, kapar
i beli luk. Ona uvek koristi paradajz iz svoje bašte.
Tvoja majka ima baštu? To je tako kul.
Da, radila je ceo svoj život kako bih ja mogao da idem u školu.
A sada sam jedino ja ostao da se brinem o njoj.
Šta još, Gvido?
Zagrej maslinovo ulje, smrvi beli luk.
I oljušti paradajz. Nakon 10 minuta, ne više,
dodaj kapar i peršun.
A mamina tajna je čaša crvenog vina,
i kašičica šećera.
Taj Gvido je pravi mamin sin, a?
Mislim da je to slatko što voli majku. Hvala, Itane.
Upamti, ne dolazi kući previše rano. - Dobro.
Nemoj, sačekaj! Molim te, pozovi je opet.
Hoću da joj dam mamin omiljen recept za kanoli.
Znaš li da gledaš na sat?
Gde je jedan?
Gde je tri? To su dva sata.
Pustićeš ovog tipa za 2 sata.
Gvido, podseti me gde ćeš otići nakon što te ovaj mali pusti.
Vratiću se kući da živim sa mamom.
Kasniš.
Usred sam treninga.
Da, vidim.
Posao je odrađen.
Nije ti zabavno. - Ne baš. - Sedi.
Šampanjac? - Ne.
Ti si samo Amerikanka koja se dobro provodi u Parizu, zar ne?
Ko ne voli Pariz? Sada pošto smo ostavili bez cvonjka Albina
dotrčaće nazad u Pariz sa repom među nogama vodeći nas pravo do Vuka.
Kada.
Uskoro.
Ne možeš takav da ideš. - Šta fali kako se oblačim?
Video te je, za početak, Itane.
Ne bi te ubilo da se ponašaš kao dobar špijun,
možda da probaš da se maskiraš. Poput Albina. Dobro izgleda.
Takođe i šepa. Hoćeš da i to probam?
Koja je tvoja veličina, dušo, 42, dugačko?
Da. - Dobro. Skidaj se.
Šta se dešava? - Beba. - Beba?
Pustio si onog tipa da ode, zar ne? Nisi ga povredio?
Ne, zadrži ga. Sada je tvoj.
Bože. - Nije ti prvi put, naposletku.
Zapravo, jeste. - A tvoja ćerka?
Nisam bio prisutan.
Radio sam daleko, u Africi da budem precizan.
Dobro ti je bilo?
Ne sećam se.
Stiže beba!
Devojčica je.
Pre nego što beba napusti kuću po prvi put,
naš običaj je da se podari porodici blagoslov.
Napusti? - Da. Držimo datu reč tebi. - Šta?
Reč? Koju reč? Mislim, upravo...
Doneo sam kinesku hranu, u redu? Imam 100 kolačića sreće.
U redu je. Sve je kao što treba da bude.
Nisam mislio da morate da idete odmah nakon rođenja deteta.
Ima mnogo prostora za svakoga. - Možda ima previše prostora.
Moja žena želi manji stan, van grada. Bez gostiju.
Samo mi i deca. Sve je dobro sve dok smo zajedno.
Sumia želi da nazove bebu Itan.
To je muško ime. - Ne.
To je ime velikog čoveka koji nas nije upucao kada je mogao.
A umesto toga nam je dao dom. Pažljivo je odabrala.
Ime je savršeno.
Hej, kako je prošlo? - Hju me je pozvao da idemo na matursko.
Dobro. Večera je bila uspeh.
Opa, izgledaš lepo.
Kupio si to zbog mene danas? - Ne.
Dolaziš li na pred-matursku zabavu sutra? - Pa, hoću ako me pozoveš.
Organizuje se na krovu kuće Hjuovog oca.
Znaš da Hju potiče iz veoma prefinjene porodice. - Da.
Ne zaboravi da kroz tvoje vene teče krv "Stilersa".
Poslali su Hjua u specijalnu školu
da nauči da pleše kada je imao 8 godina.
Pa? - Pa to znači da je verovatno veoma dobar plesač.
Pa? - Pa ne znam tako da plešem, Itane.
Ne. - Hajde. - Neću da plešem. - Stani na moja stopala.
Previše sam velika za ovo. - Nisi prevelika. Sad stani na moja stopala.
Naučiću te da plešeš uz omiljenu pesmu tvoje majke. - Dobro.
I nazad.
Prilično lako, zar ne? - Nije tako loše. - Sada mi siđi sa stopala.
Da li bi mogao da obučeš to odelo sutra zbog mene?
Naravno.
Mama.
Dušo.
Nisi kašljao. Ne otkako sam se vratila. - U pravu si.
Da li si joj rekao? - Ne.
Moraćeš. - Znam.
Samo joj reci da je voliš. - Zna to ona.
Treba da to čuje od tebe.
Naravno da je volim. Volim je onako kako volim tebe.
Dobro jutro. - Bože.
Nisi na kauču. - Ne, Tina, nisam na kauču. Šta je loše u tome?
Šta će se desiti kada odeš?
Da? - Albino boravi u Grand hotelu.
Dobro.
Hej. Neću nikuda da odem.
Halo? - Primetio si me. - Morao bih da budem slep da te ne primetim.
Ne radi ništa glupo, Mitat. Tvoje ćerke te večeras očekuju kući.
Kao i tvoja lepa žena.
Sa kime si pričao?
Hajde, ubrzaj!
Hajde!
Hajde, brže!
Da li smo mu umakli?
Poznajem ovog tipa. Nikada ne odustaje.
Zašto me već jednom ne ubiješ?
Ti si otac koji zna kako stoje stvari.
Pazi!
U redu je.
Već sam ga video ovakvog. Bolestan je.
Šta to radiš?
Samo ga ubij!
Nećeš još dugo, dušo.
Ubij ga, prokletstvo!
Samo ga ubij!
Dobrodošao nazad.
Opet si dopustio da ti Vuk isklizne iz ruku.
Gde sam? - Na sigurnom...
Stigli su ti rezultati iz laboratorije, Itane.
Bila sam veoma radoznala. I ispada da...
Čini se da lečenje ima pozitivan efekat na tebe.
Ne želim da provedem ostatak života ubijajući za tebe, Vivi.
Skoro da si završio posao, Itane.
Ubij Vuka.
Trebaće mi novo odelo.
Čuo si ga.
Došlo je do promene planova. Polazimo večeras.
Odvedi me do kuće mog partnera. On će mi pomoći da napustim Pariz.
Mama, nemoj da mi uništavaš noć. - Zašto ne probaš ove? - Neću.
Slušaj, bar ih probaj. - Neću!
Samo se smeši i zabavi se.
Zašto? Mrzim ove cipele. Izgledam kao Mala mis Sanšajn.
Izgledaš sjajno, dušo. - Ne, nije tako.
Zou. - Hju. - Izgledaš sjajno. - Stvarno?
Da, naravno.
Gospodine Rener, gospođo Rener, ovo su moji roditelji.
Drago mi je što vas opet vidim. Hvala što ste nas pozvali. - Nema na čemu.
Ovo je Itan, Zoin otac. - Zdravo. A ovo je moj partner.
Drago mi je što sam vas upoznao.
I vas.
Kako ste?
Ushićeno.
Mogu li da uzmem vaš kaput? - Da. - Hvala.
Zar nije sjajno? - Jeste.
Zoi, učini mi uslugu.
Iskoristi svoju najbolju procenu u pogledu Hjua večeras.
Živeli.
Opet radiš!
Da. Ima jedan problem ovde.
Zato si se vratio u Pariz?
Ne. Vratio sam se zbog tebe i Zoi.
Sve je bila laž. Obećao si da ćeš da držiš svoj posao podalje od nas.
Verovatno nisi ni bolestan. - Nije to laž, Tina.
Trenutno nemam vremena da objašnjavam.
Policija će biti ovde za 10 minuta.
Iskoristio si nas obe! - Nikada to ne bih uradio.
Postaraj se da je ulica blokirana.
Barem imaj pristojnosti da me pogledaš.
Ubijte ga.
To ti je samo baksuz.
Ovo je neverovatno. - Da, znam. Ludo je.
Muka mi je. - Pođi sa mnom.
Nemoj, molim te ne idi. Pođi sa mnom kući. - Molim te, ostani ovde.
Zoi! - Dole!
Čuješ li me? Poslaću te dole.
Mrtav je.
Sranje.
Nemoj. - Nikada ne odustaješ?
To.
Imam ga.
O, moj Bože.
Da li sam u paklu? - Dakle na to ti liči, Itane.
Nisam iznenađena.
Završi to. - Šta?
Isuse Hriste.
Obećaj mi. Da li si stvarno prestao da radiš za njih?
Itane! - Sve je bila laž! - Itane! Obećaj da više nećeš da me lažeš.
Da li si stvarno prestao da radiš za njih? Obećaj mi. - Završi to.
Mislim da neću.
Moja žena hoće da se okanem toga.
Mogu li da pričam sa njom? - Ne, dole je na plaži, baca kamenčiće.
Pravimo pauzu jedno od drugo sada. Barem me ne gađa kamenčićima
Da li je sve u redu?
Da, bilo je dobro. Bilo je dobrih i loših dana.
Ona je rekla neke stvari, ja sam rekao neke stvari.
Bilo je i suza, ali nedelja koju smo proveli bila stvarno vredna toga.
Zdravo. Ovo su neki pokloni od mene i...
paket koji ostavljen kod kuće.
Čujem da ti auto još radi. Da li ćeš se vratiti?
Volim te, Tina.
Da mogu da ti kažem jednu reč
da se predomisliš, da li bi mi dala tu priliku?
Načinio sam mnogo grešaka u životu, Tina.
Bio sam užasan muž. Radio sam...
Radio sam stvari koje ne mogu da se objasne. I provešću ostatak života,
koliko god da mi je ostalo, tako što ćeš da mi fališ.
Samo hoću da provedem koliko god vremena mogu sa ženom i ćerkom.
Koja je reč? - Šta?
Koja bi me to reč naterala da se predomislim?
Božić je.
To su dve reči, Itane. - Ćao, mama. - Zdravo, dušo.
Tako mi je drago što si došla!
Hajde, idemo unutra. - Tata će nam napraviti toplu čokoladu.
Idemo.
Da li je tata zajeban tip?
Radio je neke stvari.
Misliš da će tata da ostane? - Koliko god može, dušo.
Mnogo te voli.
Srećan Božić, dušo!
WWW.FILMOCENTAR.WEEBLY.COM