FILMO-CENTAR
KOSMONAUT
1957.
Instalirali smo antenu na našem krovu u Torinu
Naša kuća
bila je smještena na strateškom putu
koji nam je omogućio da slušamo radio poruke iz SSSR-a
Moj brat i ja obično smo slušali lansiranje svake rakete.
Da, Sputnik 1...
sa svojim...
Otkucaje srca Laike, maloga psa...
Gagarinove prve riječi...
"Ne vidim nikakva Boga ovdje..."
John Glenn...
Proveli smo cijelu noć budni ispred naših prijemnika.
Jednoga dana...
Njemački radio astronomski opservatoriji
uhvatili su neke čudne zvukove
na frekvencijama koje obično koriste Sovjeti.
Požurili smo slušati.
To je bio signal Morseova koda.
No signal je, umjesto u orbiti oko Zemlje
bio na fiksnoj točki,
zvučeći dublje svaki put.
To je bio svemirski brod
koji se udaljavao od Zemlje.
Fino smo ugodili signal
i piskovi su postali...
zvuk.
Zahvaljujući mom ocu, koji je bio liječnik,
otkrili smo da je to bio rad srca.
Ljudskog.
Ubrzo nakon toga, SSSR je objavio da je brod nestao
na rubu atmosfere.
Neupravljana letjelica.
Očito.
Oni su sve skrili.
Otada
sve je bilo ludo.
U napuštenom njemačkom bunkeru
izgradili smo najpoznatiju svjetsku
amatersku radio postaju.
Torre Bert.
Bila su to nevjerojatna vremena.
Prepuna emocija.
Dvije svjetske supersile
kako bi mogle uništiti sve
preko noći,
su se, u isto vrijeme
natjecale
osvojiti svemir, biti prvi tamo.
Otići dalje.
Onda je bila istinska ljubav prema svemiru...
Na početku, Rusi su osvojili sve.
Prvi satelit,
prvi životinja u svemiru,
prvi čovjek, prva žena,
prva šetnja svemirom...
Dok su Amerikanci pretrpjeli eksplozija jednu za drugom,
skupili jedan neuspjeh za drugim.
Međutim, kada su Amerikanci došli do Mjeseca...
Sve je bilo gotovo.
Nije bilo više ničega za istraživanje.
Ništa osvojiti.
Zanimanje za svemir izblijedjelo je.
I SSSR...
je izgubio.
Unatoč osvajanja svega ostalog...
izgubili su jer nisu uspjeli do Mjeseca.
Mjesec je dugo očekivani san, bio je sve.
A oni su pustili da izmakne...
18. travanj 1975
Dakle, ovdje sam, Nadam se da ovo ide dobro,
ako nije onda mora biti pokvareno, što je tvoja krivica, Andrej, hvala ti.
Odlučio sam snimiti što više mogu za analizu nakon leta.
Kao što znate, nešto se moralo oštetiti Kolibrijevu komunikacijsku antenu.
A svi pokušaji da vas se kontaktira pokazali su se uzaludni.
Ja sam trenutno na svojoj trećoj orbiti oko Mjeseca.
Tamo je, vani.
Zar nije lijep?
Teško je izraziti koliko je zapanjujuće bez sondiranja ili otrcano.
Dakle, ovdje sam...
Četvrt milijuna kilometara daleko od kuće, posve sam,
i osjećaj usamljenosti je...
Pa, prilično velik.
Dobra vijest je što sam natjerao ovo govno raditi.
To nije bila poezija u pokretu ili udžbenik, ali je poletjelo s Mjeseca.
Dakle, ovdje sam...
U dubokom svemiru...
Solarni paneli su povijest...
a ako ne mogu naći benzinske postaje na povratku
prilično sam najebao.
7 MJESECI POSLIJE
Nikolaj?
Kolibri Modul se vraća.
Da... Da...
Dobro.
Kolibri ponovo ulazi u atmosferu.
Vraća se.
Znam da je prošlo dugo vremena i znam da je to nemoguće.
Misliš li da je slučajnost što on dolazi na Zemlju?
Hajde.
Prizemljit će kroz manje od sat vremena.
AGS čini se spaljen i ne radi.
Vidim 3.0 u registru 1.
Prethodno očitanje: 2.9.
Svemirski brod ušao je u balističku orbitu tijekom ponovnog ulaska, gospodine.
Očekuje se ubrzanje do 21G.
Spasilačka ekipa je spremna. -Spremni.
Preračunajte rutu. Imamo li domet? -20 km gospodine.
Praćenje stanice. -Obaviješten i čeka.
Ponovno usmjerite spasilačke ekipe na područje Orsk.
Ništa!
Bilo što? -Ništa!
Ništa ovdje!
Ja sam ga pronašla! Dođi ovamo!
Letjelica je prazna! Unutra nema nikoga!
Chaika, čujete li me? Prijem.
Chaika, čujete li me?
Gdje sam jebote ja?
Dobro, ekipe po dvoje! Idemo ga naći!
Ovim putem. Ti, sa mnom. Hajde!
Čujete li me? Ja ću vam dati moje koordinate. One su 40342004.
Chaika, dolazi oluja, jako je blizu.
Recite spasilačkoj misiji da me nađe što je prije moguće.
Prijem!
Mišići su mi slabi od vremena koje sam proveo na nultoj gravitaciji.
To je bio prljavi štos, Stas.
Ili se vraćate ili ne.
Ali ne volim da me zavaravaju.
Jesi li spavala?
Ne sviđa mi se što vidim kad spavam.
Yulia, moraš se naspavati.
Ovo je smiješno. Možeš li samo...
Samo molim uzimaj tablete koje ti je liječnik dao.
Već sam počela.
Dobro...
Skuhat ću kavu.
Ne brini, ja ću to učiniti.
Danas je 15. lipnja...
1976.
Moje ime je Stas Arsenievich.
Sovjetski sam kozmonaut.
Pišem ovaj dnevnik
da ostavim traga o mom dolasku.
Ovdje nema nikoga.
To je kao da je cijeli ljudski rod poginuo u nuklearnoj eksploziji
ili rastopljen ili...
Sve ostalo je još uvijek ovdje.
Svaki list
slap
ptica...
Sve izgleda točno poput Zemlje...
Osim što nije.
Imali su veliku antenu, primali su signal.
Ne zanima me!
Ja se samo nadam da će jednoga dana, ako netko govori o nama
to je zato što smo učinili nešto o čemu vrijedi govoriti.
Živjeli na to.
Andrei Sergeevich Vasiliev...
trebali bi se odmoriti.
Ja ne mogu.
Memorija je slična virusu.
Jedinstvena je, može ostati uspavana godina
i kada se vrati u život širi se, dijeli, množi se
i može te živa pojesti.
Ovo je moja piva.
Ispričajte me mlada damo, jel' vas ovaj čovjek gnjavi?
Jer mogu vas osloboditi od njega, ako želite. -Stvarno?
Hvala vam momci. -Tako vidite.
Gospodo, kuća časti.
Imaš...
Ona je slana.
Ovo neće upaliti.
Koje je onda tvoje rješenje?
Ne znam.
Pričekaj.
Opa! Oprosti, dobro! -Oprosti...
Lo siento, solo queríamos hielo. -Oprosti...
Dobro, tako da...
Pokaži mi svoju ruku.
Prvi koji ispadne, gubi.
Gubi što? -Djevojku, budaletino.
Dobro...
Zavjet šutnje.
Nikada ne govorimo jedni drugima o njoj. Ikad.
Vrijedi? -Vrijedi.
Dobro...
T minus deset.
Devet...
osam...
sedam...
šest...
tri, dva, jedan.
Danas sam pio vodu iz potoka.
i jeo mesne ostatke kraj krijesa,
ali su imali okus pepela i morao sam ih ispljunuti.
Čuo sam vrisak u daljini a potrčao sam prema njemu.
Bubnjalo mi je u grudima vrlo brzo.
Vrištao sam svim srcem.
Smijao se, oči su mi se napunile suzama.
Ali tamo nije bilo nikoga.
Znaš li zašto sam počela raditi ovdje?
Nikad mi nisi rekla.
Kad mi je bilo sedamnaest godina provela sam ljeto s mojim roditeljima na selu
i upoznala sam ovog dečka.
Bio je pilot.
To je...
Bilo je to najbolje ljeto.
Bilo je savršeno.
A onda, na kraju, on je samo nestao.
Stalno razmišljam...
da ću se pojaviti u sljedećoj skupini novih regruta.
Ili sljedećoj.
Pa ti nisi ovdje zato što voliš svoj posao?
Mrzim svemir.
To je kao...
takvo bizarno mjesto...
Nema ovdje puno toga za vidjeti.
Da si bila vremenski putnik, ali koji bi mogao putovati samo u jednom smjeru,
što bi ti izabrao?
Naprijed ili natrag?
Prije nekoliko godina, ja bih rekla natrag, zasigurno.
Sada nisam tako sigurna.
Bojim se smrti, znaš?
Ne sjećam se da sam prije sanjao.
Tamo je bio mali kristalni ribnjak
plave, crvene,
i srebrne boje.
I sav je bio okupan suncem na tako intenzivan način
Sve je bilo normalno
osim što nije bilo atmosfere.
Stablo, bazen...
sve doplutalo iz svemira.
Bio sam zadivljen što vidim zvijezde tako jasno.
Idemo pokazati karte.
Nemoj biti sramežljivi dječak.
Prijatelji prijatelja uvijek su dobrodošli.
Da vidimo što imaš.
Ispričaj im priču koju si ispričao meni i Vladimiru onaj dan.
Dobro...
Dakle, moji roditelji vodili su zajedničku farmu
proizvodeći pšenicu i krumpir,
bio sam vrlo mlad, da se brinem o radnicima.
Imali smo onog radnika koji je...
bio je najljeniji čovjek koji postoji kojeg si ikad vidio u svom životu.
Iz Moldovije! -Iz Moldovije!
A momak je odgovorio: "Da, ja bih".
Ali ovdje dolazi najbolji dio, reci im što si odgovorio.
Pa sam rekao: "Dobro, dobio si otkaz".
Pa ja znam nekoga, tko bi svakako trebao dobiti otkaz.
Hajde, nemoj se sramiti.
Alexander Illich, izgovori: Mishin.
Da...
Jebeni biroi će biti sranja.
Nije da Glushkovi izgledaju išta bolje.
Otkako su nas ti mali gadovi pobijedili u mjesecu
kada će Almaz biti lansiran?
To bi Amerikancima dalo temu za razgovor.
Dvije do tri godine...
barem.
Dakle Chelomei više ne radi na svome Mjesečevu projektu?
Ti držiš dječaka dobro informiranim, zar ne?
Taj projekt je mrtav, dijete!
Biti drugi je sramota. -Kralj pik.
Ne slažem se.
Igramo karte ili razgovaramo? Igrajmo i pijmo.
Hajde, nema više politike. Ah, igraj.
Pitam se kako je to ne vidjeti.
Slijepi ljudi. Znaš da mogu čuti stvari koje ne možemo ni zamisliti.
Ode ti!
Andrei, opet ih kvariš.
Dođi. Moram ti nešto reći.
Andrei...
Idem u mirovinu. -Stvarno? Zašto?
Ne želim vas gnjaviti s razlozima. Ne želim govoriti o tome.
Ali želim da konačno sretneš Chelomei.
Sastavio je impresivnu ekipu.
Njegovi dizajni su svjetlosnim godina ispred onih koje su radili na Koroliovu
i one koje se sada rade na Mishinu.
N1 je mrtav projekt,
ali znaš, moj prijatelju, sve je politika, ha?
Možda jednog dana možeš to promijeniti.
Ja sam mu rekao kako ti može vjerovati.
Može se osloniti na tebe.
Da si njegov čovjek u Zvjezdanom Gradu, jesam li u pravu?
Jesam li u pravu?
Naravno.
Hvala ti.
Sjećam se da mi govoriš nešto o atomima...
Dvojac kvantnih čestica koje rezoniraju zajedno,
bez obzira gdje su u svemiru.
Raj broj četiri bile su tvoje usne...
izdišući dah koji je isparavao u zrak u uzastopnim ponavljanjima.
I sunce je zalazilo...
Sjećam se toga dobro.
Hajde, hajde, otvoreno je!
Ah, nešto dobro miriše ovdje. Stavi neku glazbu. Jesi li dobio moje mlijeko?
To je nevjerojatno.
Oh, da, molim te. -Ne, ne, ne, ne, ne.
Mogu li dobiti malo?
Ponovo si promaknut. -Nećeš li mi čestitati?
Previše mi je dosadno! -Hajde, barem poljupcem!
Barem poljubac za zvijezdu.
Ovo izgleda mljac!
Mogu li vam pomoći? -Ne, ne, možeš...
Znaš, nikad ne staviš dovoljno soli. -Izvoli.
Uf!
Da... -Ne, ne, ne ovo.
Sjedni, sjedni. -Dobro, idem, idem.
Ah, uzmimo nešto od toga. -Taj komad tamo ima moje ime na sebi.
Molim vas, gospodine...
Pa idemo prvo natočiti svakome.
Moram dovršiti izvješća, i moram ići.
Ne, Stas, izvješća mogu čekati.
Nemoj biti zločesta. -Oh, hajde.
Volio bih ostati, ali hvala.
Dakle...
Donio sam nešto kako bi proslavili moju promociju.
Andrei, ja... -Gle, dobro, samo...
samo uzmi. Dobro?
Za mene.
Tako mi je drago što si živ.
Rekli su mi danas da ću te opet vidjeti.
Hej, to je sjajna vijest! Što sam ti rekao?
Znaš, danas smo radili slobodni pad.
To je nevjerojatan osjećaj imati tijelo sputano u zraku.
Svidjet će ti se.
Ne, neće mi se svidjeti.
Neću ga voljeti jer neću to učiniti.
Neće me više pustiti letjeti, Stas.
Neću biti astronaut a neću nikada ići u svemir.
Ne možeš to znati.
Oprosti, ali... gledaj to na ovaj način...
ponekad znaš, možda ćeš morati izgubiti krila kako bi letio malo više.
Jebi ga... Stvarno misliš da mi možeš reći to sada.
Neću nikada ići u svemir, u redu? Neće se, jebeno dogoditi.
Sve na što sam potrošio moj jebeni život planirajući
sjebano je.
Gagarin, Titov, Leonov, ee jebeni Vasiliev.
Oni neće znati moje ime! -O tome se ovdje radi, dobro?
Je li to ono o čemu se radi za tebe? -O tome da si netko?
Mogao sam biti netko, Stas, ali ja sam jebeni neuspjeh.
Hej, hej, slušaj me...
taj je život življenje, ne radi se o potomstvu, ne o povijesnim knjigama.
Riječ je o radu najbolje što možeš.
Odjebi. -Baš si sada patetičan.
Mihailov Alexander Ivanovich,
Volkov Aleksej Pablovich,
Limchuck Piotr Ilich,
Vasutich Vladimir Vladimirovich,
Mihailov Stas Arsenievich,
Arseni Alexander Artemyev.
Čestitam i dobrodošli u bratstvo kozmonauta.
Čim sam otpao pomislio sam na dobrodošlicu.
Potajno sam i zamislio nacionalne plesove i lijepe žene.
Pomišljao sam na zabave i proslave.
Ali nije ih bilo.
Sjećam se borbe golim šakama s dječakom.
Volio je jednu djevojku.
I meni se sviđala.
Nikada više nismo spominjali tu temu.
Iako smo i dalje bili prijatelji.
Vojniče?
Ah, lijepo je vidjeti te. Kao da je bilo davno. -Prošlo je dva tjedna.
Uz pripreme lansiranja nisam imao slobodnu ni minutu.
Zaboravio sam da si tako važan ovih dana. Kako je bilo raditi na OKB-52?
Nevjerojatno je. Ne mogu vjerovati da radim s Chelomei. Ti?
Dobro sam, ne mogu se žaliti. Kako je tvoja rođaka?
Uvijek ti mogu napisati dopust ako ju želiš posjetiti.
Ne, u redu je. Predaleko je.
Možeš joj prenijeti da mi još uvijek duguje taj sastanak.
Ti si kao pas na sparini.
Što je to s tobom i ženom? Nije li jedna dovoljno?
Samo imam žeđ koja se ne može utažiti, druže.
Kako se kreće?
Bit će okončano do kraja sljedećeg tjedna. Skoro je gotovo. Što je s vama?
Provest ćeš ostatak života u ovoj maloj skučenoj sobi u studentskom domu?
Ti se šališ, je li tako?
To je najugodnije mjesto na Zemlji. A uskoro, zahvaljujući tebi,
ići ću prema zvijezdama. -Sad je i pjesnik!
Kad sam se probudio, u snu,
jedina stvar koja je ostala sa ovog planetu je slabo svjetlo
svjetlo prije trenutaka,
nešto iskonski... jako... osnovno.
Sjetio sam se nekih riječi:
"Bio sam u mogućnosti pogledati jesen mozga,
"Zadnju scena razloga,
"a zatim svjetlo koje mi je zamrznuo krv."
Paradise jedan bila su dva galeba koji su letjeli iznad vode.
Paradise dva bile su nakupina oblaka u sjevernim istočnom nebu.
Jučer sam osjetio čudnu prisutnost.
Nije bilo nikoga, ali sam ipak osjećao.
Znaš kako ne vjerujem u duhove,
ali ipak...
Za nekoliko sekundi, prestao sam čuti.
Apsolutna tišina.
Vrištao sam okamenjen i udario sam šakom pepeo koji je sve pokrivao.
Zaboravio sam tvoje ime.
Uplašio si me.
Bio si tamo dugo?
Ne.
Mogao si kucati.
Donio sam ti neke bobice.
Bok, to, to sam ja. Znaš li gdje je Stas?
Gledaj, sjediš li?
Nećeš vjerovati ono što ću ti reći.
Amerikanci dolaze u Zvjezdani Grad trenirati s nama.
Bit će zajednička misija Apola i Sojuza.
Da.
To će biti prvo pristajanje dvije zemlje u svemiru.
A mene su zamolili da preuzmem naš dio misije.
Nisam znao što da kažem.
Dobro.
Dobro, vidimo se kasnije.
Andrei, Brežnjev me zamolio da razvijem program UR-700.
Oprostite, gospodine?
Mjesečev Program koji sam kreirao. Jednom su otkazali.
Da, da, naravno. To je samo da...
Znam, N1 je velika debela željezna ptica koja nikada neće letjeti.
Imamo priliku ovdje raditi jednom dobre stvari.
Otvorena misija? -Nemoj biti naivan.
Bit će objavljeno samo onda ako napravimo korak na Mjesec.
Opa... Ne znam što bih rekao...
Želim da preuzmeš brigu o misiji.
Gospodine? -Neću prihvatiti NE za odgovor.
Razgovarat ćemo uskoro. Zbogom dragi moj Andrei.
Tehničar od tamo iz NASA ispričao mi je vic neki dan.
Natjerao me da obećam kako se neću naljutiti.
Da je samo znao pola od toga...
Dakle, Brežnjev je u Kremlju
i pokazuje svojoj mami okolo, kao ti.
Pokazuje joj sobe s prekrasnim ornamentima,
luksuzne dvorana za bankete...
Oh, i garažu, koja je, naravno krcata limuzinama.
I kaže joj:
"Ne misliš li da je tvoj sin učinio prilično dobro sam, mama? Jesi li ponosna?"
AI njegova majka odgovara:
"Ne toliko ponosna, dregi moj, koliko zabrinuta.
"Što ako se boljševici vrate?"
Želim da se uozbiljiš, Andrei.
Osobne osjećaje na stranu za trenutak, nema sklonosti, nema prosudbe.
Što misliš, tko bi trebao ići?
Ja bih rekao da je situacija gotovo komična...
osim što nije.
Želiš li znati istinu?
Kladim se da ako nađeš ove snimke nećeš htjeti čuti ovo, ali...
volio bih da sam ostao na mjesecu.
Tamo sam barem bio sretan.
Sanjala sam da smo se spustili na Mjesec
i pobijedili u svemirskoj utrci.
Svemirska utrka je samo američka propaganda.
To je ime koje su dali nečemu što smo započeli i što ćemo završiti.
Počinješ zvučati kao jedan od njih.
U redu, imaš to, imaš to.
Jedi, otvori, otvori, otvori. O da, mljac.
Sretna nova godina. Sretna nova...
Salamu...
Šaljem Stas na Mjesec.
Znaš li što radiš?
Pitali su me tko je bio najbolji čovjek.
Dakle, kazao si da je bio Stas?
Ja mu dajem ono što želi, Yulia.
Gdje si astronaut?
Trebam tvoje tijelo.
Paradise broj četiri su tvoje usne,
izdišući dah koji je isparavao u zrak u uzastopnim ponavljanjima.
Vidio sam da nosiš to ponekad.
Tko ti ga je dao?
Nitko.
Koristio sam ga kao logo misije.
Ne smeta ti, ne?
Ne.
Ne, naravno, možeš ga koristiti.
Luk i strijela? -Luk i strijela za važnog gospodina tamo.
Vidi ako ide donijeti neki ručak jer postajem gladan.
Recimo?
Moja cipela!
O, ne! O, ne gledaj! -Tvoja cipela!
Pogledaj cipela je izgubljena!
Oh, torpedira se! -Ne, ne, ne, ne.
Pogledaj to! To neće biti lijepo nositi sada.
Želi to? -Da.
Oh, boja, je kao...
Daj dami svoju cipelu. Izvoli, ovo je za tebe. -To je kao... trening kozmonauta.
Oh, osjećam se kao Pepeljuga.
Ljupko.
I sada ga možemo ostaviti samog.
To je 39827.
Vrh je 003.
Okret je 987.
Vrijeme... nula, SRB. Paljenje.
Uzlijetanje.
Kontrola, što ste rekli? Ponovite.
Nismo rekli ništa, Stas.
TRI DANA KASNIJE
Dakle...
Ušao sam u zemljinu orbitu.
Ipak će biti jako zahtjevno sletjeti tamo.
Ja ne...
Nemam dovoljno...
snage provesti ponovni ulazak.
Andrei...
Volim te kompa.
Pamtim jasno tvoje oči...
nos...
tvoju kosu...
i glupe stvari kao što su...
broj pjege koje imaš.
Yulia, zaboga...
Bi li samo... stavio neku glazbu, statična mi izaziva glavobolju.
Meni...
Meni je stvarno...
stvarno...
žao.
Žao mi je.
Nedostajat ćete mi oboje.
Nedostajat ćete mi.
Mogu vidjeti...
vidim...
nas troje...
ponovno zajedno.
hodamo...
šetnju plažom.
Stigao sam na mjesto koje mogu prepoznati.
Tamo je bio znak koji mogao pročitati,
ali sjećam se imena:
Zvjezdani gradić.
Sjećam se gdje ste živjeli, ali...
nisam siguran da želim otići.
Kada sam prišao bliže počeo sam čuti bubnjeve.
Što sam bliže,
zvuk je postajao zaglušujući.
Relikvije izgubljene budućnosti?
Naše budućnosti?
Ne mogu sebi dopustiti da tako mislim.
Razumiješ, zar ne?
Štoviše, osjećam da si bliže svakodnevno.
Ova... civilizacija, ova zemlja...
Moglo bi biti sve hrpa propalih ruševina.
Ne zanima me.
Do tebe i mene mi je stalo, kozmonaute.
Želim da se vratiš.
Od...
Od kad je on umro ona je samo...
Ona je drugačija.
Kao da je...
tanka.
I ne mislim njeno tijelo ili...
Ona nekako nije prisutna.
Samo je...
Ona ni vodu ne pije.
Oh, Bože...
Ona ne jede, ona ne spava, ona ne...
Ne.
Ne želim raditi. Ne želim...
Ne mogu se usredotočiti, a ne želim...
Ne želim ići na to mjesto.
Imao sam taj...
Imao sam taj ludi...
ludi san.
Razgovarao sam sa Stasom i...
pitao ga:
"Je li to vrijedno Stas?
"Je li bilo vrijedno izgubiti je kako bi ostavili trag na Mjesecu?".
On je rekao:
"Ne"
"Ne, nije bilo."
"No, na samo jedan...
"djelić sekunde...
"Osjećao sam se živ."
Ne.
Naravno.
Da, naravno.
Yulia!
Oh, Bože! Oh, Bože!
Pomoć!
WWW.FILMOCENTAR.WEEBLY.COM