FILMO-CENTAR ;)
Uzivajte U Filmu
Dakle imaš sve?
Misliš da možeš igrati igrice i neprijateljima lomiti kosti?
Možda ću čitati malo.
- Ako napišem imejl, ne plaši se da mi uzvratiš.
U redu, nemoj se ubiti razmišljanjem da će tvoj tata
saznati šta se dešava. - Aha.
Ako želiš, možemo skajpovati i tome slično.
U redu.
Imaš crteže za temu iz Prirode i Društva?
Da... pretpostavljam. - Ok, uostalom ispalo je odlično.
Stvarno odlično. - Hvala.
Da li je tvoj kompjuter napunjen? - Da.
Šta je prva stvar koju uradiš kada stigneš kući?
Ne znam...
Stvarno cenim ovu komunikaciju koju imamo.
Tvoji odgovori su tako... - Šta?
Samo vežbaj klavir, stvarno si dobar a provodiš dosta u školi.
Samo zapamti da je muzika nešto što ćeš koristiti u životu.
Ne zaboravi to, hoćeš ovo, u redu?
Da...
Hvala.
Verovatno ću se preseliti u oktobru.
Pokušaću da te vidim na prvom recitalu i gledati te u utakmici s puno nade.
Možda neću igrati fudbal ove godine.
To bi bila velika greška, veruj mi.
Nisam tako dobar. - Prilično si dobar, jesi.
Hoću reći... propuštam dosta treninga
i šanse da budem zvezda su minimalne.
Da, ali samo ispričaj treneru situaciju...
tvoj tata živi u Evropi i da si stvarno želeo da budeš tamo.
Znaš... bla, bla, okrivi mene, roditelji su truba ali ozbiljan sam.
Ali ja nisam ozbiljan, nije mi toliko stalo.
Pa, ne moramo da odlučimo baš sada, samo razmisli o tome.
Sve što želim reći, timski sport je bitan.
Stigli smo.
Volim ovaj aerodrom, a ti? - Super je.
Da, znam da je starno sjajan. Srećan si što ćeš videti mamu?
Da i sve moje prijatelje. - Ok, da li je tu propusnica, pasoš?
Ok... Da li se osećaš sigurnim da ćeš uspostaviti vezu?
Da, radio sam to ranije. - Da, ali postoji i lažna veza.
Ne zaboravi kada sletiš, ostani na sedištu dok ne dođe osoblje.
U redu?
To nije problem. - U redu.
Pa dobro...
Dakle... izgleda da treba da se oprostimo.
Dođi ovamo!
Daću sve od sebe da dođem na tu priredbu, u redu?
Znaš... ne bih se cimao.
Šta te navodi da to kažeš? - Gle, nisam loš, ali...
... bilo bi lakše ako ne bi došao na tu priredbu. - Kako to?
Bilo bi bolje kad bi posetio nekog običnog vikenda.
Želim da vidim kako ćeš izvesti. - Zato što te moja mama tako mrzi.
Stvarno bi se iznervirala ako bi došao tamo i to bi mi bilo napeto,
Znaš...
Nemate vremena da ga provedete zajedno.
Ne brini, rešićemo mi to, samo želim da ne brineš o tome.
U redu?
Mislim... znaš koliko mi nedostaješ, zar ne?
Zašto misliš da me toliko mrzi?
Ja ne znam!
Mislim da mrzi Danijela više nego tebe.
Da. - Hej ne brini, ja ću se pozabaviti.
Mi treba samo da uradimo to. - Da, da li treba da tražm pomoć?
Ne znam.
Ali znaš da te volim, zar ne? - Da!
Ovo je najbolje leto u mom životu!
Stvarno? - Da!
I meni, vidiš? Rekao sam ti da će poseta Grčkoj biti odlična.
I jeste.
Ok! Volim te druškane. - I ja tebe, tata.
Ok... pozdravi se.
Zbogom!
Šta se dešava? - Glasali su protiv!
Čega? Zime?
6 meseci su ovi ljudi bili za, svi složni da je dobro za region.
Pa šta se desilo?
- Sada su odlučili da im se ne sviđa izgled tog brežuljka.
Mislio sam da je to gotova stvar. - Bila je! Praktično jeste.
Da li mogu da urade to? - Naravno! Uradili su, gotovo je.
Žao mi je...
- Ne, tako je frustrirajuće, ne mogu više da podnesem.
Prihvatiću taj posao. - Ne, ti ne želiš da radiš za njih.
Zašto ne? - Zbog vlade.
Mislim da je ova vlada drugačija,
Trebaju nam zakoni i to je jedini način na koji će se desiti.
Uradila si dosta toga dobrog.
Pa mislila sam da to ide ovako.
U redu, onda me pusti da te podsetim da ti se ne sviđa taj tip.
Sve vreme dok si radila za njih ti si se žalila na njega.
Da, da... možda je idiot ali radi stvari dobro.
Tako će biti od sada.
Ok... - Biću kučka, zar ne?
Pa, svaki put kad vidim tog tipa sve što vidim je ambicija.
Hoću reći, izvini, ne verujem mu, jedini razlog što radimo ovo
je u korist vlade i ljudi ne mogu videti...
Briga me za njega, u redu? - Mislim da će biti jadno
sa svom tom politikom i kompromisima. - Štagod.
Donela sam odluku, dosadilo mi da budem budala koja valja kamen uz brdo.
I gleda kako se otkotrljava.
- Onda mora da si pomoćnik lošem tipu?
Trebala sam da prihvatim taj posao pre godinu dana.
I bila sam uplašena zbog količine posla ali to je najbolja prilika.
I radim na tome. - u redu, da li si sigurna?
Ne, nisam sigurna u ništa, ok?
Šta će se desiti svima ako odem? Poput Fransoaz... računaju na mene.
Šta ti misliš?
Da li treba da ga prihvatim ili ne?
Ne, ništa ne mogu reći o tome.
Ne želim da budeš brzopleta zato što je vazdušna turbina otišla.
Nije samo to, u redu? Celog leta me uznemirava.
Znam da jeste, znam. Treba da uradim to. Radim to!
- Onda uradi. - Radim na tome! U redu?
O Bože, volela bi da su stvari jednostavnije.
Hoću reći... Ako odem da sve lakše krene.
Uvek možda - Da, zajeban svet. - Da, možda.
Bože, konačno smo na odmoru i cure su bolesne prve dve nedelje.
Znam... uz savršeno sunce udaljeni hiljadu milja.
Sva ljubav tvog života ne može se očistiti ili nauči kako se brija.
Ko je to rekao? Ja sam kapetan čistač ovde.
Kapetan čistač? Onaj kome nedostaje akcija svih ovih godina.
Šta si očekivala u ovom trenutku?
Bože...
O gledaj ih, tako su slatke, liče na spojene bliznakinje.
O Bože, slikaću ih.
Uzimaćeš hranu iz dečijih usta?
Aha, - U redu.
Sva je potamnela. - Nema veze, ima samo tačkica.
Ela, ovo je dokaz tvog oca kako krade hranu od tebe.
Ako postane bulimična ili anoreksična
nisam ja kriva, ne krivi sve svoju majku, u redu?
Ovo je porodična jabuka, učim ih vrednosti da dele.
Volim te dušo.
O, tako je lepo, devojčice uvek ćete se sećati ovog neobičnog odmora.
To je sigurno. Molim te prekini snimanje.
Bože... volim tvoju mamu, ti si uvek strog prema njoj.
Zato što nam fale lude godine, sada stvari idu u dobrom pravcu.
Lude godine... podseća me, da li sam pričala priču o malom Patrakidi?
Ok... mislim da bi se setio da jesam.
Znaš kad sam bila mala devojčica, imala sam mačku koja se zvala Kleopatra
I svakog proleća bi preskočila ogradu i postala skotna.
I to bi se završilo sa dva mala mačića.
Dva mačića... - Svaki put, svake godine dve mačke.
Mislim... to je baš divno, onda jednog dana sam imala oko 30
i ručala sam sa tatom i setila i spomenula malu Kleopatru.
I bila je kao... najteža stvar koju sam ikada morala da uradim.
Da ubijem te slatke male mačiće... - I bila sam takva... šta?!
Ispada ... slušaj ovo
Nekad sam imala do 7 mačića
Ali on bi uzeo 5 od njih, stavio u kesu, sa dosta etra.
To je užasno. - Baš tako...
On je zaboravio, mama i ja smo lagali za mačiće.
Pa pitala sam ga. Dakle uzeo si najčupaviju, najcakaniju?
I on je zaplakao, siroti tatica.
O rekli smo da ćemo se zaustaviti da vidimo ruševine.
Aha. - Pa, baš sam želela da ih vidim.
Znaš... u povratku do aerodroma, obići ćemo ih.
Nećemo. - Aha, verovatno nećemo.
Zbogom drevne ruševine! Šta je to tako sjajno kod njih, inače?
Moram da ih vidim.
- O Bože... grdni smo mi roditelji, Trebao si da se zaustaviš. Vrati se!
Ma da. - To je kultura, vratimo se.
Daj malo karaktera klinkama. - Kako da ne.
Učimo ih važnoj lekciji:
Ponekad dobijaš i ponekad gubiš na ovom svetu.
Kada su cure na rehabilitaciji nakon 10 godina od kokaina i spida.
Ti kažeš... nikad ti nije bilo ugodno da odeš da spavaš
jer nam je tata pričao, ako nekad izgubiš ponovo ćeš biti kriv.
Mi jesmo grdni roditelji. - Znam.
Opraštanje sa Henkom je bezveze.
Zašto? Da li je bio uznemiren?
Ne... rekao da mu je najbolje leto u životu.
Pa to je sjajno... Hoću reći, Ne bih mnogo brinula o njemu.
Mi dosta pričamo. Znaš šta ga baš zanima u životu?
Šta?
Bradavice i kako ga cure zapažaju.
Jabuka ne pada daleko od drveta.
Nisam takav.
O molim te! Samo na to misliš!
Šta! - Žene!
Hoću reći... ne žalim se, dobijam dosta pažnje.
Ali ti ne prestaješ da očijukaš. - Ja ne očijukam.
Vodim ljubav s njima svojim očima.
Oh... sigurno volim Španca ili Grka?
Ne znam odakle sam, ali sam veoma dlakav.
Pa mislim.. znam... Henri možda...
Šta? - Mora da je u pitanju cura.
Ne znam... Mislim da ima sudar s nekom.
Da li se šališ? Zašto je rekao da mu je najbolje leto u životu?
Zato što... smo se sjajno proveli? - I-suse...
Pa... šta? Misliš da su se poljubili?
Da, da, poljubili. Zaklela se na tajnost ali rekao mi da jesu.
Šta je rekao?
Ne treba ništa da ti kažem. Neću. - Hajde! - U redu!
Rekao mi da je zabrinut za ljubljenje.
Znaš jezik na jezik...
Aha.
Ali bio je... tako sladak, tako nervozan
Tako da je on i... - Šta će se desiti sada?
Ne znam... mora da su prijatelji, na Fejsbuku.
Hej, šta ako završe tako što provedu ceo svoj život zajedno.
Tako si banalan...
Hoću reći... - Šta si ti? 12-godišnjakinja?
Sa svojom prvom ljubavi, da li se čak sećaš ko je to bio?
Sigurno, bila si ti.
Oh, molim te, kao bio si nevin sa 23
Rekao sam prva ljubav a ne prvo seksualno iskustvo.
U redu... Dobro.. Da li sam prva žena u koju si se ikada zaljubio?
Aha prva, s kojom sam se osećao povezanim.
Šta? Ja nisam bio tvoja prva ljubav?
Ne, naravno da ne. - Pa dobro.
Mislio sam da jesam.
Džes, prestani. - Nije mnogo bitno.
Ne... koliko imaš godina? 'Ajde - 41.
Ti tako... radiš za tu noć.
Moram da ti kažem da imam raketu u svom džepu.
Zaglavila sam sa američkim tinejdžerom.
Ne mogu da verujem, da li moramo radimo sve to kasnije?
Šta? Ma hajde, to mnogo znači Patriku.
Za decu je to mnogo bitno.
Ne, ne... - Biće zabavno.
Ne, mislila sam na hotel kasnije.
Nisam sigurna da želim da idem... Zdravo dušo.
Da,
Ma, dobro, dobro, dobro.
U redu je.
Javi se iz Londona, prijatan let, ćao.
Govore im da sve isključe, poleću. Tražila sam da me pozove iz aviona.
Šta?
Šta je u pitanju? - Ne znam.
Mislim da ne mogu stalno ovo da radim.
Šta?
Svakog leta, svakog Božića i
Znam... to mi čini neugodnost. - Tako je loše.
Kao da ga šaljemo u neki internat ili tome slično.
Ne znam... kad bismo se njegova mama i ja slagali malo bolje.
Znam... kao da ga šaljemo nazad preko neprijateljskih linija.
Stvarno me je zabolelo ovaj put, biće brucoš u srednjoj školi.
Još 4 godine i biće potpuno sam.
Mislim da je to dobra vest.
To je ključno, osećam da bi trebalo da budem tu za njega.
To je kao sad ili nikad, znaš?
Ne... kako to misliš?
Mislim da bi nekako mogao da živi s nama.
Vreme odmiče tako brzo i gle, evo nas u srednjoj školi.
Cure, pa onda konkurs za koledž.
Da, u pravu si, možda je vreme da kažemo njegovoj mami sve ovo.
I pitaj da li može da živi s nama.
Volela bih! - To se nikad neće desiti.
Zar ne? Nikada mi neće dati jednu stvar za koju zakonski nije obavezna.
Da li želiš da pozoveš tog advokata? - Ne, ne sviđa mi se on, užasan je.
Da pozovem njegovu majku? - Ne, molim te. Nikad više.
Klinac ne zna da baci bejzbol lopticu!
Pa šta...
Ide laktom, baca kao curica.
Nisi ti kriv.
- Jesam kriv, otac treba da te nauči tome.
Možda samo ne voli bejzbol.
- To je samo primer, to je metafora za sve.
Puni 14 i mora da bude sa svojim ocem.
Džesi, ne selim se za Čikago.
Šta? Jesam tražio? Odakle to? Samo razmišljam na glas.
To je jedna stvar koju sam obećao da nikad neću uraditi.
I gle ja to radim! - Slušaj, ti si divan otac.
Voli odnos koji imamo, voli pisma koja šalješ.
Ne čita pisma...
- Naravno da čita kad ti imaš dobar spoj reči.
Nedostaju mi te godine koje se nikad neće vratiti.
O Bože.
Šta?
Tu se završava.
O čemu ti pričaš?
Tako ljudi počinju da raskidaju. - O Bože.
Ne, ne... - Upravo si došla do ivice litice.
Ne, ne... ozbiljna sam, ovaj dan je poput bombe koja otkucava.
koja uništava naše živote, zar ne? - U redu, tempirana bomba, prvo si
rekla da je bomba koja otkucava - Ma da, štagod.
Znaš šta? Otkucava upravo sada. i ovako se to desi.
Nesrećan si i okriviš drugu osobu, ozlojeđenost raste, sve je trulo.
I ti raskineš. To je to.
To kažeš da me ućutkaš? - Ne, naravno da ne.
Ne, uopšte! - Da, ako je to što želiš.
Ne, zapravo sam iznenađena što smo opstali tako dugo.
Okej... Pa...- Mi smo na paralelnim putevima ali sada
putevi su se ukrstili i ja idem na zapad a ti na istok.
I veruj mi tako se to desi. I videla sam to, ok? Ketrin, Aleksandar
Šališ se, zar ne? - Pa ne.
Šalim se... i ne.
Dobro.
Samo...
To je to.
O prozori su bili zatvoreni.
- Dušo, odlučili smo da svratimo u povratku na aerodrom.
U redu? - Tačno, krenućemo rano, u redu?
Da!
Šta je s mojom jabukom?
Tata je smazao, zar ne?
Daj mi spisak. - Nemam ga.
U novčaniku ti je! Daj mi novčanik.
U redu, ja sam general.
Generalka, u redu!
Kapetane čišćenja, ne diraj ništa!
Gde je moj tim!
Crveni.
U redu, paprika.
Zapravo, pročitao sam oba. Prvi se se zove
"U ono vreme" a drugi "u ovo vreme"
Prvi je "ovo vreme" a drugi "ono vreme"
Da. - U našoj porodici kruži vic
da je to ono što nas je spojilo.
I to se isplatilo za naš stan. - U redu.
Ali mora da je uvrnuto za čoveka koji čita knjigu.
Zašto? Mislim da sam se navikao. - Ali ono drugo je seksi, čoveče.
Kada ne stiže na avion i ima seks danima i danima.
Kao da sutra ne postoji... Mislim vau, Da li vi ljudi stvarno radite to?
Radite to, zar ne?
- Čuo sam da ima i treća knjiga i da je zapravo bolja od prve dve.
Imajući to u obzir, trebalo je više nego napisati prve dve zajedno.
Treću nisam čitao, moja žena ju je kupila ali to je davno.
Čak i naslov je dug. Kako beše naslov?
"Privremeno odbačeni članovi duge trke ali slaba vajda od igre prolaznosti"
Pa, u tome je moj smisao.
- Nisi sam, i ostali su mislili da je suviše dug.
Knjiga je bolja, mnogo više obećava.
Šta je rekao?
Rekao je da mu se sviđaju sve knjige.
Stvarno. Dakle...
Kažem da volim ovo mesto jer je divno, i paradajzi su divni.
Mogu da ih osetim, mirišu tako dobro.
Da, Patrik se njima baš ponosi.
Znam da je glupo ali... kada smo upravo
napustili Pariz, tako sam se unervozila da dođem ovde.
A sada samo što nismo krenuli a ja ne želim da idem.
Zašto si se unervozila? - Da, zbog čega?
Ne znam... ovo mesto je puno hiljadugodišnjih mitova i tragedija.
Mislila sam da će se nešto tragično desiti.
Pomislila si da će neko pojesti tvoju decu.
Da.
Tačno.
Sve vreme dok sam bio ovde
radio sam na toj ideji o grupi različitih ljudi.
Sa svim tim manama mozga.
Tako da bi knjiga bila poput jednog dana u vašem životu.
Samo sa njihovog jedinstvenog gledišta.
Kao starica koja ima uslov da te učini da osećaš
kao da si u večnom stanju deža vu-a.
A svako zasebno iskustvo koje ima je kao da se bilo desilo.
Hoću reći da bi mogla da sedi ovde s nama i da priča
naigled funkcionalno, zar ne?
A u svojoj glavi razmišlja... zar nisam već to rekao?
Mislim... zar nismo imali baš isti razgovor?
Dakle baš kao deža vu? - Da, i to sve vreme.
To je ono, sve što ona uzima,
doručak, novine, film
Ubeđena je da se već srela s tim.
Da li je to pravo stanje?
- Da, zove se trajni deža v... Realno, ali ne mogu izgovoriti.
Ok... i postoje još dva lika sa krajnostima prepoznavanja lica.
Ima jedan tip i ne može da prepozna svoju ženu već 20 godina.
Gleda sebe u ogledalu i on se ne povezuje s odrazom koji gleda
i drugi lik je suprotni. Domaćica srednjih godina.
Sa kategorično tačnim sećanjem svakog lica koje je videla.
I živi u velegradu ali za nju to je mali grad.
Kao taksista pored koga prolazi... "Oh to je vozač
koji me je izbacio pored tržnog centra pre 3 Božića"
Kao starica koja šeta na ulici,
seća se da je sedela 2 sedišta od mene u metrou prošle godine.
Tako da svakoga koga sretne, njoj je blizak i poveže se.
Pa ja sam kao prvi lik: ni sa čim se ne povezujem većinu vremena.
Hej! Ekolas! Ana! Hej ljudi.
Gle tog klinca, on provodi svoje leto kao nikad u životu.
Pa, priča ima tri lika, zar ne?
Ne... nisu samo tri lika, to je cela grupa ljudi.
Evo sada radim na poglavlju o jednom mladom Grku, Makales.
Meni? - Pa nazvan je po tebi.
I taj lik je uhvaćen u omču, sve što vidi je prolaznost svega.
Gleda prema moru i razmišlja o danu kada će biti suvo i pozlaćeno.
Pa ne znam... zvuči mi pretvarno. - Nema pretvaranja.
Biće neobično. Stvarno neobično.
Uzima knjigu i odmah se pita: ko će poslednji pročitati ovo?
I to je neobično? - Ponekad i ja tako razmišljam.
Pa dobro, on se ne uzbuđuje zbog sisa, kola, pića, ničega?
Samo misli o smrti. - Pa ne toliko.
Preobražaj je takav da on vidi daleko u budućnost.
U redu... - Sviđa mi se ta ideja za roman.
Ali trebaš dodati lik starca poput mene.
Koji ne može da seti šta je jeo za doručak.
Ali još uvek čuje pesmu koja je svirala.
Kada je Šejla Kempbell igrala naga oko šipke kada je imala 14.
To bi upalilo.
- Da li su ti ljudi izgubili vreme, zar ne?
Šta je povezivanje? Da li će imati seks? Nešto poput toga?
Nisu izgubili vreme već opažanje.
To je to, razmišljam da postavim ceo roman u jedan film.
Kao svaki lik na neki način dolazi u dodir sa filmom.
Da li si gledao na Vodenom frontu?
Sa Brandom? - U redu prvo poglavlje knjige.
Otvaranje jednog vikenda na Tajmz Skveru 1954.
Ona starica sa trajnim deža vu.
Ušeta se do platna matinea osim što sve vreme ona razmišlja
"zar već nisam ovo videla?"
Da i u drugom poglavlju je film iz 1979 u jednoj pariskoj školi,
onda imamo retrospektivu u Minhenu 1993 godine
To je vreme... Kako onda nije baš ono vreme?
Vreme je ali ima više opažanja.
Ne sviđa mi se... - Mislim da će biti suviše dugo!
- Pa... sviđa mi se - Ne slušaj ga, on pravi bicikle.
Pošalji mi je u Galez.
Biće!
U Francuskoj mi mešamo paradajz s paradajzem i paprike s paprikama.
Isto i mi, ali zavisi od ukusa.
U redu...
Ne zaboravi da ne trpaš previše jer će preći u rerni kasnije.
A to može da bude veoma gadno. U redu...
Lepo to radiš, Selin.
Naročito ne slušaj Stefanosa ovde
Jer nikada nije spremao ovo jelo. - Ili bilo koje, što se toga tiče.
Prestanite da se borite noževima!
Ne borimo se, mi pregovaramo.
Aha. - Pregovaramo. Tako to zovete?
To je sistem koji imamo.
- Tako ste našli sistem koji funkcioniše,
Mislila sam da se zove "odnos" ali sviđa mi se sistem.
To je lepo.
Nekada smo imali taj sistem.
Ne predaleko vas dve!
Ne želim da prođe ovaj obrok a da se ne zahvalim svima.
I... naročito vama Patriče, nismo imali pojma šta dobijamo ove nedelje.
Pismo je stiglo sa univerziteta pozivajući nas u Peloponez u Grčkoj.
U domaćinsku kuću sjajnog pisca.
Svakako! Zašto da ne?
A onda na aerodromu danas,
Henk se okrenuo i rekao da je to najbolje leto u njegovom životu.
I ja moram da kažem isto, pa hvala ti Patriče!
I ne samo što si uradio za mene i moju porodicu.
Već za sve ono što doprinosite.
Hvala, hvala, kada sam te prvi put video na aerodromu.
Mislio sam... nema šanse da tako obučen čovek može biti književnik.
Ali sada... mislim da sam saznao tvoju tajnu, imali smo mnogo pisaca,
tokom zadnje decenije ali niko se nije više interesovao za sebe.
Kažem ti.
I Selin, tako je lepo što ste ti i tvoje ćerke unele vitalnosti.
Takođe mi je drago što ste mogli da upoznate moju dragu Nataliju.
Čiji muž Elias mi je bio kao brat.
Tako mi je žao zbog pukovnika.
Ne... ne...
Hvala što ste uključili Anu i mene ovog leta.
Jer znate da me gura da radim.
Ali... kada dovedem Anu, on me pusta da sednem sa odraslima.
Dobrodošli za sto odraslih.
Koliko ste vas dvoje zajedno? - Od prošlog leta.
Upoznali smo se pre godinu dana ovde u poslednjim dekinim danima.
Pre nego da se vratim za Atinu. - Da, upoznala sam ga na žurci.
Radila sam Šekspira u pozorištu.
Koga si glumila? Bila sam...
Bila je fantastična, sećaš se Patriče kad si otišao da je vidiš?
Kada igraš, želim da ne radiš ništa drugo osim toga.
Način na koji si to rekao je bolji od lika u komadu.
Ljudi još uvek govore o toj produkciji.
Ali posle žurke je bilo još bolje, tada smo se upoznali.
Da, bili smo svi tamo. - Baš lepo.
Pa... smo ludovali celu noć, onda sam morao da se vratim u pozorište.
Da pokupim njene stvari.
I to je bilo najbolje. - Ja to nikada neću zaboraviti.
Napolju nas je bilo 12000 ljudi.
A u to vreme je bilo potpuno prazno.
A ona je sedela u zadnjem redu.
Tako...da sam se popeo na binu.
I šaputao nešto. - Akustika je bila užasna.
Videla sam da mu se usta mrdaju a posle 3 sekunde,
mogla sam da čujem njegov glas u mojim ušima.
Šta je rekao?
To je intimno.
A onda je morala da se vrati avionom za Pariz nakon par dana.
Kako ste ostali u kontaktu? - Skajpovali smo.
Baš svakog dana od tada.
I kada pričamo, stavljamo laptop na jastuk.
I... spavamo zajedno.
Pa to je nova romansa.
A kada se probudim, ekran je obično zamrznut.
I Anino lice je u nekom čudnom položaju..
Mogu da te pitam nešto? Molim te? Kada skajpujete
da li, znate...da malo poludite?
Gospode! Tako si vulgaran! - Samo sam amaterski antropolog,
koji je zainteresovan za virtuelni svet na teoretskom nivou.
Sada si antropolog. - Da, seks bliske budućnosti.
I ja ne izmišljam ovo, biće to kao ubacivanje nečeg u genitalije.
I možeš doživeti virtuelni odnos sa bilo kim, imaćete razne opcije.
Moćićete da kucate šta god želite. Merilin Monro će vam šaptati u uvo.
Dopalo bi mi se to! Da!
Mislim... zašto da ne?
Sve više i više naših iskustava se dešavaju u virtuelnom svetu.
Da...
A ti si pisac. Kako ćeš osetiti kada
kompjuteri mogu da napišu bolju knjigu od 'Rat i Mir'
To se nikad neće desiti.
- Mislim da je jedino pitanje kada će se to desiti.
Mislim da ću se osećati na isti način kao Kasparov.
Znate kako su se šahisti osećali kada više nisu mogli da igraju
sa tim robustnim kompjuterima...
Sećate se da prvi kompjuter nije nikada mogao da nas nadmaši.
Mašini se dopada čovek.
A sada ne možemo da se nadmećemo.
Videla sam doktora kada su izvodili eksperiment u laboratoriji.
I..bio je povezan kablovima i mogao da pritisne prekidač da bi imao orgazam.
Naučnici su se nekako smejali tom patetičnom malom stvorenju,
dok ignoriše vodu i hranu i nije radio ništa drugo.
I na kraju je umro.
Mislim da je to budućnost čovečanstva.
I umire!
Pa, možda,
ali svaka generacija veruje da se suočava sa krajem sveta.
Ali...
Smatram da zapravo to proživljavam. - Ok, imam pitanje za tebe Patriče.
Mislim da se mnogo ljudi osećaju tako... znate
mi smo poput vrste opsednutih zadovoljstvima,
zavisnih od pornografije,
materijalisti, koji vide naše čovečanstvo sa tehnologijom.
U isto vreme kompjuteri postaju osetljivi.
Zar ne? Pa moje pitanje počinje sa tim pojmom 'suštine'.
Dakle to je ispisano na portalima hrama Apolona u Delhiju.
Piše: gnoti safton..
što znači "upoznaj sebe"
Ali mi smo već 99% automatizovani
Ne, naša ličnost ili ova stvar na koju gledamo kao na sebe same,
To je samo sitna čestica onoga što mozak obavlja
većinu ovih aumotatizovanih funkcija tela.
Dakle šta je to što mi zapravo vidimo?
Sada, ako je pojam suštine tako mali procenat korišćenja,
Odakle to da ja čujem puno toga o tome?
Pa to je poput mog penisa, nije tako veliki, već mali deo mene.
Ali zahteva mnogo pažnje.
On je Jevrejin!
A kako ste se vas dvoje sreli? - Ne znate?
Šta?
Pa, mora da ste pročitali Džesove knjige. - Ako baš želite
da znate kako je kad imate seks sa mnom.
Izvini, Stefanos.
Žao mi je ali ja ih čitam.
Da.
Sreli smo se pre 18 godina, malo smo se nekako zaljubili.
... onda izgubili trag jedno drugo
i deceniju kasnije, pojurili jedno drugom.
Ne, ne... nismo pojurili jedno drugom, dušo.
Napisao si knjigu, nadahnut našim susretom...
Da, da... - I pročitala je i potražila ga.
To je prilično romantično. - Ne baš.
Zanemaruje da je bio oženjen. - Detalji!
Da, taj deo je bio katastrofa. - Nije katastrofa, bilo je neminovno.
U redu i prvi put kada smo imali seks bez kondoma -
bliznakinje! I promenio se od tada.
Žao mi je što sam to rekla. - Devojčice su tako lepe.
Slatke su.
U redu... ne, ne, ima nekih uspona.
U redu... da ti kažem sada, Ana, kako da održiš muškarca,
Mora da ga pustš da dobija u svim tim malim igrama.
O Bože!
- Kada sam upoznala Džesija prve noći kada smo igrali fliper.
I naravno sam pobeđivala,
- Temelj laži našoj celoj vezi.
A onda sam pustila lopticu da prođe kroz sredinu.
I on je stekao pouzdanje. Da ga nisam pustala u svakoj igri
nikad ne bismo vodili ljubav.
Mislim... žao mi je što to kažem ali on je povučena muškarčina.
Sanja da ima nafuranu za ženu.
To je moja najveća težnja.
Pa...
Da?
Ti si pisac?
Da, svakako.
Pa ti beše pišeš... knjige?
Napisao sam nekoliko, svakako.
Nikad nisam upoznala pisca.
Mora da si stvarno pametan.
Znaš... ja čak ne umem da se potpišem kad sam stvarno umorna.
Koji žanr knjiga voliš?
Pa volim priče sa skrivenim značenjem,
na primer stvarno lepu ljubavnu priču.
Kako da ne.
Znaš... pročitala sam tu knjigu ... Romeo i...- Julija.
Da!
Znaš to? - Veoma je dobra. Zapravo to je komad.
Nije knjiga. Komad.
- Mislila sam da je knjiga bazirana po tom filmu.
Ne, ne, komad. - U redu, komad.
Pa, nisam pročitala sve zato što moram da pratim časopise.
Da bi znala šta se dešava u životima svih ljudi.
Pa to je važno. - U redu, ti si baš pametan.
I kladim se da imaš džinovski penis.
Čime li sam ja to privukao ovu ženu?!
I to je neobični deo toga.
Ne tako neobični deo muškarčine je onaj kad smo ostavili Henrija,
On mi priča da iako imam priliku za divan posao,
želi da to odbacim i da se se preselim u Čikago.
Nisam tako rekao, rekao sam da mi nedostaje.
Hej, prestanite, mora da je jako teško oprostiti se, zar ne?
Da, naravno. - Kažem da je jako divan klinac.
Aha... i već mi nedostaje šahovski partner.
Kada smo se Stefanos i ja rastali ja dobijam potpuno starateljstvo.
To je u redu na neko vreme jer ćemo ja i moja 20-godišnja cura
biti malo preokupirani.
O volim te. - I ja volim tebe.
U redu... imam priču koju moj muž voli,
a ona će vam sve reći o muškosti i ženstvenosti.
U redu, spremni?
Moja mama je bila bolničarka pacijentima izašlim iz kome.
Slušaj, zanimljiva je priča.
Slušam. - Tako da im je ona pričala...
"Zdravo... zovem se Katarina vi ste izašli iz kome,
doživeli ste baš gadnu saobraćajnu nezgodu,
bićete u redu,
bićete dobro, znate, takve stvari.
Rekla je da svaka žena, prvu stvar koju bi
pitala: kako su moja deca?
kako mi je muž? Da li je još neko povređen?
Svaki muškarac bez izuzetka, Prva stvar koju bi uradili?
Pogledali u svoj penis.
Pa, mora se uveriti da li je tu. Mora se uveriti da li još radi.
Morate! - Živ i skače!
Da, da, i na kraju bi se setili da pitaju o svojoj deci.
Ili o bilo kom drugom koje možda slučajno poginuo, i takve stvari,
Zar to ne govori sve? - Penis prvo pa ostatak sveta.
Penis! Penis!
Ali ako to objasnite strogo terminima roda.
Zašto svaka žena troši vreme
ludeći od nerviranja da promeni muškarca?
Baš tako! Sve je biologija. U čemu je problem?
A oni su dobri da izvrnu stvari.
Ne... samo... tek tako besni zato što je žaba zelena.
Da! Tačno tako! - Kad čujem sve ovo,
pitam se da li je ideja o ljubavi koja traje večno još bitna za nas?
Hoću reći da znamo da ćemo se rastati na kraju. - Definitivno.
- Jesu tvoji roditelji još zajedno? - Nema šanse.
Ne, a šta je sa tvojima? - Jesu, a mogli da se razvedu.
Mislim kad bi imali više novca, opet ne bi bili zajedno.
Bože, vi ste tako praktični, rodila sam se u pogrešnoj generaciji
Majka moje bake,
napisala je celoj našoj porodici pismo od 26 strane na svom odru.
I potrošila je tri strane na kostim koji je sašila za komad...
i samo jedan pasus na svog muža - Da li je i ona bila glumica?
Ne... bila je...
modna kreatorka.
Imala je sve te divne prijatelje. I o mom pradedi
spomenula je tri stvari:
Otišao je u rat, preselili smo se zbog njegovog posla
i umro je.
Njen važan savet je bio da se ne trošimo oko romantične ljubavi.
Prijateljstva i posao su joj doneli najviše sreće.
Ne bih mogla da se složim, to je ono što nam baš pomaže.
Ta ideja o srodnoj duši nekoga ko bi došao
da nas ispuni i spasi od neba da se čuvamo.
Uz Stefanosa, spustila sam skalu stvarno nisko.
Znala sam da neće ispuniti moje potrebe.
Definitivno ne.- Šta je bilo sa bakom? Da li je bila srodna duša?
Zvuči privlačno ali zapravo baka je bila racionalnija od toga.
Starala se o sebi i tražila da uradim isto.
Imali smo dosta prostora da se nađemo na sredini.
Da, to zvuči idealno.
Šta to?
No treba da bude očigledno da moja supruga nije ovde sada.
Nikad nismo bili jedna osoba, uvek dve, više smo voleli tako.
To je tako lepo.
Mislim da se moj muž uvek trudi da me kolonizuje, znate.
Ja te kolonizujem?
Da i ja te kolonizujem, dragi.
Ali krajem dana,
nije ljubav druge osobe koja je važna nego ljubav prema životu.
Dobro je znati, Patriče, jer mogu upravljati životom.
Ariadna, s druge strane
nismo grčka tragedija i povrh toga Iskon je uništen zbog manijaka.
Hej ako ne iskoristimo sobu večeras da li se refundira ili koristite je.
Ne... ne dobijamo novac nazad - Da li hoćete da se otarasite?
Ne, toliko ste nam pružili.
Ali pod velikim sam stresom oko celog pakovanja
Ne, ne... - Dogovorili smo se.
Čuvaćemo secu, stvarno će vam se dopasti to.
Fantastična je šetnja do hotela. Nećete zažaliti.
I bićemo baš uvređeni ako ne odete.
U redu...
Hvala vam.
Iran... - Pa... kada ja razmišljam o mužu.
Ono što mi najviše nedostaje je način na koji bi legao noću.
Nekad bi rukom pokrio moje grudi.
I ne bih mogla da mrdnem... čak mi se dah zaustavio.
Ali sam se osećala sigurnom.
Potpunom.
I nedostaje mi njegovo zviždanje kad bi se spuštao ulicom.
I svaki put kad uradimo nešto mislim o onome što bi rekao.
Ako je hladno danas, ponesi šal.
Ali u zadnje vreme sam zaboravljala sitnice,
Na neki način bledelo je i počinjala da ga zaboravljam.
A to je...
kao izgubiti ga po drugi put. Pa se nekad prisetim,
svakog detalja njegovog lica,
tačne boje njegovih očiju, usana, zuba,
kakva je njegova koža, kosa.
Sve je to otišlo od trenutka kad je i on otišao.
I ponekad... ne uvek, ali ponekad
mogu stvarno da ga vidim.
Kao da se oblak udaljava i on je tu. Skoro mogu da ga osetim.
Ali onda... nastupi realan svet.
I on iščezava ponovo.
Ali ono što sam radila svakog jutra kada sunce nije bilo suviše jasno,
ali nekako sunce čini da on iščezne.
I on se pojavi i nestane. poput izlaska i zalaska sunca.
Bilo šta, tako prolazno.
Baš kao i naš život.
Pojavimo se i nestanemo.
I mi smo tako bitni nekima
ali mi samo prolazimo...
Za "prolazak"
I na kraju on ugleda njegovo lice u odrazu prozora,
i shvata da nije više 9 godišnjak. Odjednom je ostareo, ima bradu.
I suze mu oči. - To je tužno.
U početku sam mislila da ćeš mi ispričati
priču o tipu koji ima izmišljenog prijatelja.
Koju?
- Kada se u 50-im, izmišljeni prijatelj ponovo pojavljuje.
Da, a to! - Sviđa ti se?
Sećaš se pisma koje si mi dao da pročitam koje si napisao sa 20
sebi sa 40. - Da, sećam se prve rečenice:
Dragi 40-godišnji Džes, nadam se da nisi razveden.
Ne, čak nisam zapamtila taj deo, mislila sam na druge stvari u pismu.
Isti si tip, hoću reći, mi uvek razmišljamo da evoluiramo.
Ali ne možemo izmeniti toliko.
Mislim da sam promenio dosta. - Kako?
Kada sam bio mlađi, hteo sam da se vreme ubrza.
Zašto?
Da mogu da budem svoj, da se mogu osloboditi roditelja,
škole i sveg sranja, želeo sam da zažmurim i probudim kao odrastao.
A sada smatram da se to dseilo i želim da se sve uspori.
Čudno je da sam uvek imala taj osećaj nebitno gde sam u životu.
To je ili uspomena ili san. - uvek sam i ja mislio
da li je ovo zaista moj život? Da li pošto se dešava trenutno?
Jeste. - Znam!
Svake godine izgleda da postajem ponizniji i zbunjeniji
oko svih stvari koje neću znati ili razumeti.
To ti stalno govorim: ne znaš ništa. - Znam, znam! Ali postajem bolji.
Ali neznanje nije tako loše.
Hoću reći...
Smisao je gledati, tražiti.
Ne zasititi se, zar ne?
To je tačno... kad bi bilo lakše.
Kako to misliš? - Održati neki nivo strasti, znaš.
Mislim, nekada je dolazilo tako prirodno.
Sećaš se kad sam bio mlađi, ja i moji književni prijatelji,
Mi.. smo se osećali da radimo nešto važno.
Znaš? Kao da je bilo naše vreme.
- A bili su grupa drskih malih zajedljivaca, zar ne?
Ne! Dobro, možda... ne znam... jedino što bi našli svu energiju,
svu tu kreativnost i nekakvu ambiciju koju su ti ljudi imali,
Mislim da bi morao da budeš obmanut da bi ostao motivisan.
Mladi rade to, oni se upoređuju sve vreme.
Imaju sve te putokaze, kojima se sami procenjuju.
Nekada si to stalno radio! - Radio šta? Kako to misliš?
Pričao si više nego kad si imao 17.
Da ali žene ne misle toliko. - Ne slažeš se?
Možda imamo mnogo manje vremena da bi se upoređivale.
Dosta žena ne bi uradilo ništa u životu.
Prvi put kad čujem o njima, one su u 50-im.
Zato što je jako teško za njih da dobiju priznanje ranije.
Borile se 30 godina oko podizanja dece ili su zarobljene kući.
Pre nego što bi mogle da nađu ono što žele.
Ustvari znaš šta? Nekako je slobodno.
Ne treba da provodimo život upoređujući se sa Martin Luterom
Gandijem... Tolstojem - Šta je sa Jovankom Orleankom?
Hoću reći... bila je tinejdžer i spasila je Francusku.
Ko želi da bude Jovanka Orleanka? Zaboravi Francusku.
Spaljena je na lomači, kao devica!
U redu? Ništa što ja želim. Kakvo sjajno dostignuće!
O Bože... - Šta? - Ne, ništa.
Šta? - Tako je čudno.
Kako to misliš? - Sami, šetamo, razgovaramo.
O nečem drugom nego o planiranju hrane, posla.
Hoću reći koliko ima otkako smo se pitali za takva sranja?
Da li čuješ ono što ja čujem?
More? - Ne.
Šta? O! Nema maleckih nogica.
Nikakvih nestašluka, nikakvog čišćenja.
Nikakvih nepravdi koje su učinjene.
Da, pa kada je bilo poslednji put?
Kada nigde nismo trebali da budemo?
Da.. Sećaš se šetnje u Luksemburškom Vrtu?
Nekada sam te razbijao u ping-pongu na onim betonskim stolovima.
Čestitam! Razbijaš trudnicu sa bliznakinjama!
Bolje je nego izgubiti od trudnice sa bliznakinjama!
Da... O bože!
Znaš šta? Mislim da je to od trenutka kada napustimo roditelje.
Dok ne budemo imali decu to je jedino vreme kad je život tvoj.
Mislim da sam imao deceniju.
Poput jednog dugog proticanja, dan, godina, nema neke razlike.
Ne... nekada sam pratila vreme.
Kroz poslove i momke i tako to i mogu ti reći
svaki detalj prošlosti o onome šta se događalo u životu cura.
Da...tako... potpuno.
I ti to radiš? - Da,
Mislimm vreme je sada ograničeno.
- Ne, samo sam iznenađena da ti to radiš takođe.
U redu... brzi test
Avgust 2009
Ne, hajde! Brzi je. Šta se dešavalo?
Avgusta 2009 bili smo na odmoru sa tvojim roditeljima.
Nia je prva dobila boginje i brzo prenela na Elu.
Tako sam oduševljena - Da li dobijam zlatnu zvezdu?
Možda.
Hej... da te pitam nešto? - Kako da ne.
Da smo na prvom sastanku danas u vozu, da li bi ti bila privlačna?
Naravno. - Ne, ali stvarno kakva jesam.
Da li bi krenuo da pričaš? Da li bi me pitao da siđemo zajedno?
Pa, postavljaš teoretsko pitanje. Kakav status bi imao u životu?
Tehnički, ne bih te varao?
- Ok, zašto ne možeš reći da? - Jesam, rekao sam, naravno.
- Želela sam da kažem nešto romantično i ti si uprskao, ok?
Ok, ok... da sam te video u vozu
gledao bih te i rekao bih...
Hej dušo, toliko me pališ kao jaje u loncu.
Prestani! To je odvratno!
Ne! Istina je da si pao na testu a činjenica je
da me ne bi pokupio u vozu.
Čak me ne bi primetio, debelu guzu, mamu srednjih godina.
koja gubi kosu. - U redu...
Da, to sam ja. - Namestila si da padnem.
- Jesi. - Istina je.
Ali u realnom svetu ćelavice,
jesam, pričao sam s tobom u vozu, i to je najbolja stvar svih vrmena.
Stvarno? Pogledaj koze. Zdravo!
Znaš, čak to nije dobro pitanje.
Pravo pitanje bilo bi, da sam te pitao da siđeš s voza
AhA... - Da li bi sišla sa mnom?
Ne, naravno da ne, neki ljudi su me čekali.
Znaš, 41-godišnji napaljeni jarče
Kako jezivo! Naježila sam se sada. Upomoć!
Ne mogu da verujem da imam 41 - Da, ni ja. Ostareli smo.
Nikad nisam razmišljala da ću spavati sa nekim preko 40.
Da...
- Ustvari, znaš šta? Ti si najstariji tip s koga sam spavala.
I to je nešto. - Istina je.
Znam ali nisam najstariji tip kome si duvala.
Šta! - Ona konferencija u Varšavi.
Koja konferencija? Leh Valesa.
Leh Valesa! O čemu ti to? - Bilo je to pre nas.
Možeš priznati. Mogu da se setim načina na koji si pričala s njim.
Kako je otvorio tvoje srce, definitivno si mu duvala.
Ok... ti si stvarno lud!
To je bio Gorbačov.
U redu? Geografski izazvan, Amerikanac koji kidiše na krofne.
Izvini dobio sam istočni blok lideri su se pomešali, u redu.
I nisam mu duvala, u redu? Povuci to!
U redu, u redu.
Gospode!
Onda si otišla drugom?
Dobro, znaš?
Slušaj ovo... hteo sam da ti kažem kasnije ali dosta tajni.
Šta? Imaš tumor na mozgu i umrećeš?
Ne, ne.
Ništa poput toga, u redu?
Pa, zapravo, tako nešto.
Moja baka je umrla - Šta! Kada?
Da, moj tata mi je poslao sms pre nego što smo jeli.
O žao mi je. Zašto nisi mogao da mi kažeš?!
Svi su očekivali da će živeti dugo, imati sjajan život.
Imala je 96.
- Nije živela mnogo duže nakon što je tvoj deda umro.
Ne... skoro godinu dana...čudna stvar da je bila luda svetica, ok?
Bila je bolničarka u ratu, brinula se za sve nas.
... nikada nikome nije rekla nijednu ružnu reč.
Eh da sam je bila upoznala. - u redu je.
Zato što pri kraju nije bila raspoložna da upoznaje nove ljude.
Mislim celog životnog veka dobra kao hleb,
čim je deka umro, naljutila se.
Stvarno? Žalila je, zar ne?
Da, moj tata je rekao da je čekala da umre.
Koliko dugo su bili venčani?
74 godina
Jebote! Kako je to moguće?
Koliko bi bili stari kad bi bili zajedno 74 godina?
Hm, odakle da počnemo da računamo?
Smatram kad smo prvi put vodili ljubav.
U redu...
U redu, pa... 1994
Dobro... 1994...
56 godine od sada - Imali bi 98.
Oh! Kako ćeš me podneti još 56 godina?
Moram saznati. Ne znam. Ako budem mogla da te podnesem.
Ludo je ako razmišljaš o svim promenama koje su videli.
Hoću reći, kada su se upoznali niko od njih nije imao struju.
Nekada ju je vodio u školu na svom konju.
Kada je diplomirao bio je ispratilac a ona pozdravilac.
Šta je to? - On je bio na vrhu a ona druga.
Kladim se da je označila netačne odgovore i nije osećao pretnju.
Pa, da je želela da spava s njim bolje da jeste.
Da, očigledno poupt tebe.
- Inače, pozvao sam oca, u redu, nakon što sam dobio poruku, znaš,
da mu kažem da mi je bilo žao mislim da sam uprskao u trenutku...
'Hej tata sada si siroče, mislim da to nije bilo smešno.
Uopšte nije smešno. - Da, mislim da ne.
- On je sledeći, onda ti. - Znam.
Pa... rekao mi da su moji baka i deka želeli spojenu službu.
Želeli su da im pepeo bude pomešan i zakopan kao jedan.
Zar tvoj deda nije imao sahranu? - Utkani, nisu morali to da imaju.
O da... sviđa mi se ideja da ti prisustvuješ mojoj.
Šta? - Ne, znam... zamišljam te u odelu.
Izbrijan bar jednom, držiš ruke devojčicama, ne znam, sviđa mi se.
Ti ćeš me nadživeti. - Videćemo.
Mislim da će jedan od nas videti.
Šta kažeš na to da ćeš ići na službu sa mnom?
U Teksasu? - Neće biti u Parizu.
U redu, koliko ti trebam tu? Doći ću ali biće baš skupo.
Avionom... - Bilo bi jednostavnije ići sam.
Oh zdravo!
Znaš, ako nisam tu, bilo bi ti lakše da se kačiš sa rođakama.
Da, to je tačno. - Zar nije to tako odakle dolaziš?
Nisi odgovorio na pitanje. - Koje pitanje?
Pa... da li ćeš moći da me podneseš narednih 56 godina?
Jedva čekam to. - Sranje, stvarno radiš na tome.
Nektar tvog seksualnog doba je poput fine linije.
Ooo, moj španski ljubavnik se vratio - Grk, Grk sam sada.
Gle ovo!
Vau, ovo mesto me podseća malo na film koji sam gledala kao tinejdžer.
To je bio crno beli film iz 50-ih.
Sećam se para kako šeta kroz ruševine Pompeja,
gledavši tela koja su ležala tu vekovima.
Sećam se tih tela koja su čak držala i volela jedno drugo.
Ne znam zašto, ponekad imam tu sliku u mojim mislima.
Gde, znaš, spavamo i držiš me
Biti zakopan živ pod vrelim pepelom? O tome ti razmišljaš?
Da!
To nije smešno!
Ne znam... nije tako užasno, imali su tela sa usnulom decom.
To je lepo.
Da, mislim da sam kao mlada bila morbidna,
Mislim u to doba romantizuješ da umireš sa osobom koju voliš.
Sada hoćeš da umreš sa mnom? - Možda da si bio... znaš
Naša prva noć zajedno onda, odavno, ali sada... ne!
Htela bih da živim!
Zato što ne mogu reći nešto romantično?!
O ne! Do vraga uprskala sam!
U redu ako hoćeš pitaj me ponovo.
Ali što pre.
Izvini.
Hej... ovo je kapela, vizantijska, stara 1000 godina.
Možemo li ući? - Da, verujem.
Pazi ovo! Zdravo!
Svetinja Sv. Odiliji, svetici-zaštitnici za vid.
Ljudi dolaze širom sveta i ostavljaju posvete slepima.
- Da bi pomogli da se vid vrati. - Sigurna sam da deluje.
A ove slike ovde, podsećaju na one japanske monahe.
Vole da slikaju vodom i kamenom.
Vrelim danima dok ne završe biće razliveno.
Oh, oči su iskopane. Da li je to zbog sleposti?
Ne... ne to.
A jedan tip mi rekao da su Turci radili to tokom okupacije.
To je to. Nikada više neću jesti tursku hranu.
Ma u redu.
To će biti dobro za međunarodnu zajednicu.
U redu... dobro onda neću nikada više pušiti turski kurac.
u redu to će imati globalni udar.
Užasno, zatucani Hrišćanine. Loše je praviti te viceve u crkvi?
Devojčice su me ponovo pitale kakvo je bilo naše venčanje.
I? Šta si rekla?
Rekla sam da je bilo piroćanski.
Piroćansko još uvek pamtim.
Vrlo brzo.
Ne znam zašto žele tako opako da se udaju.
Važno im je.
U crkvi smo, da li želiš da se venčaš? - Ne.
Sve su to bajke što im se to toliko sviđa, znaš.
Seti se kad su bile male i na na kraju crtaća one su gledale
One su vikale "venčavaju se"
čak i Pinokio ili Paja Patak, i njegovi nećaci.
Pa ukoliko ćemo provesti narednih 56 godina zajedno.
Da... - Šta bi voleo da promeniš na meni?
Šta?
Još jedna tura "teških" pitanja
Neću to odgovoriti. - Kako to misliš?!
Nema nijedna stvar koju bi voleo da promeniš na meni?
Savršena sam? - Ustvari - jedna stvar.
Kad bih promenio jednu stvar bilo bi da prestaneš mene da menjaš.
Ti si vešt manipulator, znaš?
Znam kako funkcionišeš, - Misliš?
Da, sve o tebi, hajdemo ovamo.
Mislim da ne znaš, zapravo. - Ne?
Pa... ja te znam bolje nego iko na planeti.
Možda to ne govori mnogo.
To je sjajno, osećam se bliskom, ali ponekad ne znam...
Osećam se kao da udišeš helijum a ja udišem kiseonik.
Šta te navodi na to?
Vidiš? Pokušavam da se povežem istinski a ti praviš šalu!
Ne! - To je baš ono na šta mislim.
Ako ćemo ikada stvarno upoznati jedno drugo,
Mislim da bi trebalo da prvo bolje sebe upoznamo.
Da.
Da li se sećaš ovog mog prijatelja, Džoša iz Nju Jorka?
Ne...
O ne, to je bilo pre... ne, ne,
On je bio moj prijatelj onda kada je saznao da ima leukemiju.
A verovatno bi umro, priznao mi da prva stvar koja mu pala na pamet
je bila olakšanje. - Olakšanje? Čega?
Da... pa... pre nego što je imao devet meseci da proživi.
On je uvek bio tako zagrižen za novac.
A sada je mislio... sjajno!
Imam više nego dovoljno novca da živim 9 meseci, uspeo sam!
U redu.
A onda je napokon mogao da uživa u životu čak i u špicu.
On bi uživao samo gledajući i piljeći u lica ljudi.
Te male stvari.
I šta se desilo? - Kako to misliš?
Pa...to, da li je još uvek živ?
Ne... umro je odavno.
Sinoć... imao sam san, gde sam čitao jedan izgubljeni klasik "Nomadi"
Znaš... skitanje, lutanje svih tih mladih ljudi.
U redu... da li je to stvarna knjiga? - Ne, ali je baš sjajna.
Imala svežine, humor, ogledna, imala je svu tu energiju.
Volim to što čitaš knjige u svojim snovima.
A one su uvek baš dobre! - Imam snove glavnog junaka,
na primer letim poput super heroja i idem kroz zidove,
i na kraju imam orgazam.
Nadam se da se tvoji snovi ostvaruju.
Još uvek tu.
Otišlo.
Treba mi vaša kreditna kartica. - Mislim da je soba plaćena.
Jeste. - Ali kreditna kartica je za...
nesrećne slučajeve.
Naravno.
G. Valas - Da?
Ja sam obožavateljka vaših knjiga.
Moj suprug mi je dao vašu knjigu na našem prvom sastanku.
I... na drugom smo je čitali zajedno naglas.
Vau... - Da li biste je potpisali?
Kako da ne! Naravno.
Volim umetnički rad na ovim grčkim izdanjima.
Stvarno lepo, kako se zovete?
Neka bude to Sofiji i Pavlosu.
U redu...
Kako je to na grčkom? - Pa kaže se...
Ali nisam sigurna da li je tačno.
Zato što nikad niste pročitali na engleskom? - Tačno.
To je odlično.
Da li možete i vi da ih potpišete? - Ja? - Da!
Vi ste realna majka, zar ne?
Madlin, ne baš, ljudi misle da da sam ja,
ali nisam uopšte ja, on ima veliku maštu.
Da li biste ipak potpisali?
Toliko bi značilo mom suprugu.
Ne mogu potpisati knjigu koju nisam napisala.
Bilo bi joj zadovoljstvo.
Hvala.
Zadovoljstvo mi je.
O hvala.
Odlično, hvala vam puno.
Gle ti ovo. - Vau, ovo je lepo.
Klima! Uh sviđa mi se! O Bože.
O vau! Ima kada!
Bože! - Hej gle ovo!
Stefanos i Ariadna su nam kupili bocu vina.
I zajedničku masažu...
Tako su kulturni, moramo da im damo poklon pre nego što odemo.
O, i treba da se setimo nečega za decu.
Da, svakako.
Nedostaju mi devojčice. - Meni ne.
Tako je lep pogled...
Jedini pogled za koji sam ja zainteresovan.
Šta?
Ovo, ovde.
Aha.
Šta?
Čudno je da nikad nisam primetila da tvoja brada nije više riđa.
Nekada je bila od onih stvari koje su me izluđivale.
Ti mi to govoriš da je ljubav zavisna od našeg pigmenta?
Ne?
Ne, ali znaš...
Vidim tu riđu u trepavicama naših devojčica.
Pogledam ih i podseti me na vreme kad smo se upoznali.
Ti si ono što ja tražim.
Da, posle...
Ovog vikenda
bez Nine i Ele koje skaču po kući?
Tačno.
Misliš?
Volim da se budim uz taj zvuk,
kada se tvoje oči otvaraju i sklapaju.
Kada si rekao da možeš čuti moje razmišljanje, nisam to mislila.
Ali to su bili moji kapci takavo šašavi i romantični.
To je moja omiljena stvar.
Čudno bi bilo da razmišljam o jutarnjem seksu,
Tražim ga upravo sada,
U redu...
Da prestanemo da pričamo kako bismo mogli da se ševimo.
Rekla sam mu da me pozove ako je hitno, nadam se da su cure ok.
Oh, Henri je. - Hej dušo da li si dobro?
Da li si u Londonu?
Oh...
Već? U redu.
O ne, našli smo.
Poslaćemo sutra. Ne brini za sutra.
Da.
Oh, i ti njima nedostaješ, pojubiću ih umesto tebe.
Da.
U redu... reći ću im.
Srećno kod tvoje mame, da.
I ja tebe volim, ćao.
u redu...
Dobro.
Dobro je. kaže da će te zvati iz Čikaga kada sleti.
Zašto ne mogu da pričam s njim? Dvaput sam napomenuo.
Ma zašto mi nisi mogla dati telefon? Znaš da želim da pričam s njim.
Pa nisam imala vremena da pričam.
Šta je zaboravio? Šta to?
- Njegov projekat iz Prirode i društva, poslaćemo ga sutra.
Biće u redu. - Nisi trebala da kažeš ono o njegovoj mami.
Šta? Šta sam rekla? "Srećno kod tvoje mame"
Ništa loše nisam mislila time.
Znam ali nije dobro, podseća me na celu stvar i ne radi to.
Oh... kao da ti onako zaboravljaš?
To je baš američki, metnimo to pod tepih i kao da se nije desilo.
Zašto mu to pričati? I šta ako ne želi da misli o tome sada?
- To ništa ne znači. - To znači nešto. Zaista.
U redu čak sam i napravila šalu onog dana,
da se njegova mama i ja trebamo takmičiti u rvanju u blatu.
- Rvanje u blatu? To si rekla? - I dopalo mu se.
Ima više smisla za humor od tebe.
Hajde!
Ne znam... mi smo pričali o tome, pa ne pričaj loše o njegovoj mami.
Nisam rekla ništa loše o njegovoj mami, našalila sam se.
Koliko na moj račun toliko i. na njen. - Znam, znam.
Zašto samo biti kontradiktoran?
Mislim da je dovoljno odrastao sada.
Mislim da zna kako je loše između njene majke i mene.
- Njegove majke i mene... - Ništa, sve dolazi od nje k meni.
U redu, mrzi me, da, ševila sam njenog supruga odavno,
ili je trebalo da kažem da je on ševio mene?
Da, baš tako.
U redu, pravim šalu oko činjenice da se njegova mama i ja ne volimo.
To nije problem, to ga neće istraumirati.
To se već desilo, zar ne?
A sada pokušavaš da svališ svoju krivicu i okriviš mene?
Ne...
Znaš, naprotiv, ako se pravi šala oko toga,
možda ćeš moći da živiš bolje sa tim, to je ono što ja mislim.
U redu...
Ti si u pravu, kao i uvek. Hajde da ne pričamo o tome, ok?
Niko nije kriv ako je njegova mama alkos i psiho.
Ne pričaj to!
Hoću reći da mi je muka da mora sa njom ali sudije procenjuju
da žene imaju majčinski instinkt.
Ona ima majčinski instinkt Medeje!
Madeje a?
Da, ipak je to grčki mit.
Ustvari drama od Euripidesa.
- Žena koja ubija svoju decu da bi kaznila bivšeg muža.
To u osnovi ona radi.
Povređuje njega da bi došla do tebe.
Ne, ona pravi pakao od mog života preko njega.
To je ono što ona radi, ali nekad kažeš stvari koje odu predaleko.
Prestani da me kriviš za sve što nije u redu sa tvojom suprugom, ok?
Bivšom ženom! Bivšom ženom! već davno!
- Trebao si da se bolje pozabaviš tada, ne bi nas toliko mrzela, ok?
Ok... ok... Uprskao sam.
Nije sve savršeno u našem životu.
Sada svaljuješ sranje na mene u vezi sa Henrijem?
Kakvo sranje? O čemu pričaš?
Reći ću ti o čemu ja pričam: da se selim u Čikago i ostavim život.
Sada si spomenuo da trebaš Henriju,
Kako misliš da to utiče na mene? Očajna sam, u redu?
Kako da prihvatim taj posao sada? Reci mi, reci mi.
Osećam se suviše krivom. Ne, ne.. - To je izbor koji donosiš.
Ne gledaj to tako, u redu?
Ženska je narav: da bude hranitelj.
Šta?
Hranitelj. Hranitelj?
Čak ne mogu reći tu jebanu reč. Samo se osećam loše u vezi svega.
I upućuješ mi taj pogled kao da da sam ja kriva. - Koji pogled?
Da zaboravim da stavim njegov projekat u ranac.
Znam da me kriviš. - Nisam ništa rekao.
Ne... ništa nisi rekao. Nisi morao.
Da, uvek sam ja kriva. - Da, kako da ne.
Pročitala sam na frižideru na poslu, znaš,
one magnetne reči kojima ljudi prave rečenice.
Neko je ovako sastavio: "žene večno istražuju"
u ogromnoj bašti požrtvovanja.
Vau, to je siguran znak od Boga.
Da, taj stih je tako prokleto istinit...već 10,000 godina.
Ali dosta je, ne želim da budem jedna od tih žena.
Kao što je brak važan pederima,
ili kontracepcija ženskim pravima. Isto kad odustanem od svojih nada.
Uz milione žena koje su morale da ostave svoje nade. Ja to neću!
To je veće od mene i više nego ja.
Vau, bravo, Nobelov Komitet hvata beleške.
Čekaj upozoriću Švedsku.
Mora da je posao s punim vremenom kad nosi takvu žensku potlačenost.
Jeste.
- Patila si previše kad si odrasla u srednjoj klasi Pariza.
Mislim na agoniju u odsecima Sorbone u post-feminističkoj eri.
Ne mogu da zamislim samo. - Ti si seronja.
Znaš šta dušo? Kada se selimo za Čikago?
Želim da se uverim da ćemo naći lepu kuću i mogu sašiti zavese,
i uzmem posteljinu koja se slaže.
Dakle ovako želiš da provedemo ovo veče?
Ovo je ono što želiš da radimo večeras? - Pa, ti si počeo.
Ti nećeš da ćutiš o tome ali ako želiš da pričaš o tome,
mislim stvarno pričati o tome više bih voleo razuman razgovor.
Da li misliš da bi mogli to? Da li bi to bilo moguće?
Tu smo, ne-emotivan, racionalan.
Ti uvek igraš ulogu jednog i jedinog razumnog.
A ja sam iracionalna, histerična, sa ludim nabojem hormona,
Zato što imam emocije, zavalio si se i gledaš iz važnog ugla.
Što znači sve ono što kažeš je ubedljivo i istinito.
Ne radim ja uvek ništa. - Svet je sjeban
od strane iracionalnih odlučnih sranja.
U redu? Političari idu u rat bez razloga.
Glavešine odlučuju da upropaste životnu sredinu,
Čejni, Ramzfeld, opasni racionalisti.
Čejni, Ramzfeld, dobro, - Da ja znam rešenje,
Veoma razumno razmišljam iza toga.
Mi smo protiv konačnog rešenja.
Ok... uradimo to? Da te pitam:
Da li misliš da bi pomogli Henriju postojanijim prisustvom
tebe i mene?
Idemo ponovo.
Nećeš da popustiš. Hajde da popričamo o tome.
Da ti postavim samo jedno pitanje.
Da li misliš da bi bolje poslužili u Henrijevom životu
tvojim i mojim postojanim prisustvom?
Da! Mislim da bi bilo bolje kad bi živeo s nama
i mislim da je njegova mama prokleti alkos, omražena kučka,
koja je iskoristila vreme dok smo bili u Parizu i porađala se
i skoro umirala da zakonski iselim Henrija iz Nju Jorka.
Nek se nosi u 3 lepe šargarepe! - U redu, slažem se sa tobom.
Da, nažalost ne možemo otići i izvući ga iz Amerike.
Ali mogli bismo ako želimo da idemo kod njega.
Znam da bi to bio veliki potez,
ali šta ti misliš? Da li postoji neki način da budeš srećna u SAD?
Ili je to van oblasti mogućnosti?
Da li bi mogla da nađeš sličan posao tamo?
Sličan posao? Da li se šališ? - Ne!
Zašto sam ja uvek ona koja mora da čini kompromise?
Mislim... - Ne budi tako dramatična, u redu?
Selidba za Čikago je prilično prokleto dramatična za mene.
Ne kažem da bi trebalo da se selimo. Samo želim da popričamo o tome.
Možeš li biti moj prijatelj bar 2 sekunde tako da možemo da pričamo?
U redu, 2 sekunde. - Dobro.
Sećaš se kad si kasnila 35 minuta da pokupiš devojčice iz škole?
I bila si pod stresom jer si znala da će biti izvan igrališta,
pitajući se šta je s tobom? Tako se ja osećam sve vreme.
Znaš, uprskao sam, ostavio sam ga i želim da idem da ga nađem.
Uvek postaješ ovakav kad ga ispratiš.
Tužan si i počinješ svađu.
On je dobro, sjajan klinac, u redu?
Ali istina je da mu ne trebaš onako kako si mu nekad trebao.
Propustio si priliku da budeš s njim svakog dana u detinjstvu.
I možeš plakati u vezi s tim ali on odrasta.
Sjajan si otac na druge načine, razveo si se poput miliona ljudi.
Da li je idealno? Ne. Ali slušaj, ako još uvek želiš da napustim posao
i odustanem od svega što jesam, radeći napred sve ove godine,
samo me pitaj ali sada smatram isto kao što sam i uvek smatrala.
Preselila bih se u SAD ako ti bivša žena da spojeno starateljstvo.
Ali svakog drugog vikenda, Džes,
Manje od 30 dana polugodišnje
I mislim da nije vredno da promenimo naše čitave živote
za toliko vremena. - Znam da si u pravu.
Vidiš? Ja jesam razumna.
To... je zeznuti položaj, mislim, Henk ništa nije uradio.
Ali on je onaj kome pucaju zubi.
Tu nam je, u roditeljskim životima.
Da nisam bila ja, tvoj brak bi se završio nečim drugim.
Apsolutno.
- Ili još gore, odgajali bi ga dva grdna roditelja.
Baš tako...
Sjebao sam ja to.
Hoćeš reći, da si sjebao svojim prelaskom u Pariz da bi bio sa mnom?
Ne... nije to ono što sam mislio.
Stani! Znaš da nisam to mislio.
Rekla sam da to ne radiš? - Prestani!
Ok... preselila sam se u Nju Jork na dve godine, i sve ostavila.
Ali trebao mi je dom da bih rodila bliznakinje.
Jer je bio komplikovan porođaj i ti i moja majka ste me želeli.
Da. U redu. - To je jedino što tražim od tebe.
Jedno... a sada ćeš me kriviti zauvek?
Prestani, hoćeš li?
Prestani.
Ako ne želiš nazad u SAD, nećemo. Kraj priče.
U redu? Samo pokušavam da nađem način gde mogu biti prisutniji
u njegovom životu i idealno bih to uradio kao porodica.
Kao porodica ili šta?
Šta dođavola to znači?
Osećam pasivno-agresivnu pretnju u svemu što kažeš,
Ili to uradi ili ću zakerati do kraja života.
Jesam u pravu?
Znaš šta? Osećam nešto... Mislim da je problem
da ne želiš da imam bitniji posao.
Na neki način se osećaš uplašenim da ja postignem nešto
što bi umanjilo tvoj status u našoj vezi.
Moj status? U našoj vezi?
Predajem dva kursa u jednom semestru,
u prokletoj američkoj školi, zar ne?
Vau, to je baš neki status!
Mislim da nema nikakve slučajnosti da se tako osećaš, u isto vreme
kad ja imam baš uzbudljivu priliku za posao.
Čitava ova bujica misli je potpuno sranje i ti to znaš.
Imam pitanje za tebe, da nismo dobili devojčice, sve naše sranje
Da li bi još uvek bili zajedno?
Šta?
Ti si otkačena gradonačelnica ludog grada.
Znaš? Jesi. - Mislim da moraš ići u Čikago,
mislim da trebaš Henriju a ja moram da ostanem
u Parizu sa devojčicama i prihvatim onaj posao.
Čemu ovo? To je smešna ideja, pa da izgubim i tebe i curice? Ne!
Zašto otežavaš sve? - Džes, nisi srećan sa mnom.
Kriviš me što sam te udaljila od tvog sina.
To je potpuno nerazumni odgovor onome što pokušavam da uklavirim.
Slušaj Džesi,
Proveli smo poslednjih 6 nedelja ovde i bilo je sjajno,
mogao si da pišeš svakog dana i vreme je bilo lepo.
Ali nisam želela da dođem u Grčku. - Znam.
Zar ne? Mogla bi da izbije revolucija svake sekunde.
Ljudi jedu dosta fetu i maslinovo ulje.
I prave se da su srećni a ustvari pričaju kako su besni,
I to me zbunjuje i ne znam šta će se desiti.
Da ti kažem šta će se desiti, ista stvar koja se uvek dešava,
Ništa.
Dobro, znaš šta? Imam apsolutno nule vremena za sebe.
Imam 10,000 imejlova na koje treba da odgovorim.
Da li misliš da ja nemam? - Provedem dan spremajući večeru,
A ti i drugovi pišate na dasci dok pričaš svojim kolegama
Bla, bla, bla. Ti si genije! Bla, bla, bla. Ne! Ti si genije!
A drugo opraštamo se sa Henrijem
pa predlažeš da treba da napustim moj posao snova
zato što se loše osećaš?
U redu, sada je tvoj posao snova
ovog popodneva čak ga nisi ni želela
a sada je tvoj posao snova. Da li ikada slušaš sebe?
Jeste moj posao snova. Zato što sumnjam ne znači da ga ne želim.
U redu, ali zašto tebe briga?
Svakog dana ideš u misaonu šetnju dva sata pod maslinovim drvećem.
O Sokrate, trebala bi ti haljina.
Sat vremena je. - Ne po vremenu kad odeš i kad nam se pridružiš.
Dva sata su. Ja to ne bih mogla, veoma dobro paziš sebe.
Čuvam sebe i sve ostalo.
Kad idemo negde, ti spakuješ svoju torbu a ja sve ostalo.
Nikad mi ne daješ da pakujem ženska sranja!
Nikada!
Jer ne bi bilo obuće i gomile prljavog donjeg veša.
To ti kažeš.
- Drago mi je da imaš vremena da meditiraš o univerzumu,
i o svim suštinskim problemima, ja ne, jedva imam vremena da mislim.
Radim, čuvam decu, radim, čuvam decu.
Da li bi mogla da zastaneš sekund, moram da naštelujem mrežni sistem.
Jedino vreme kad krenem da mislim je kada kenjam u kancelariji,
počinjem da povezujem misao sa mirisom sranja.
Ta ti je dobra!
Upotrebiću je u knjizi nekada.
Sigurna sam da hoćeš, i biće to najbolji red u knjizi.
I uostalom nikada više ne smeš da koristiš ono što kažem ili uradim
u bilo kojoj od tvojih prokletih knjiga a to važi i za devojčice.
U redu.
A: Ne bi trebalo da se muvaš s piscem.
B: Nisi bila u poslednjoj knjizi ili u onoj koju sada pišem.
I C: Pisaću štagod budem hteo.
Kao i uvek, naš život deluje na tebe.
Nemoj mi glumiti tu neko sranje nadmene domaćice.
Ovo nisu 50-te. Izvini što rušim tvoju savršenu koncepciju tiranije.
Uz činjenicu da sam ja koji je kući svakog dana raspravljajući sranja.
- Jer ti radiš do 6:30 - šest sati.
Vodiš cure u školu a ja ih vraćam i to je pošteno, to je naš dogovor.
Živimo u Parizu, Francuskoj, zaime Boga!
A ti me podsećaš na to svakog dana.
Kružim celog svog života nad tobom i ti to znaš.
Pa mi je žao ako ovaj godišnji odmor nije odmor.
Jer sve što vidim je uzburkano more, kako gutaš grčku salatu.
Ali nije pokazatelj da trošiš život u nekom kućnom služenju.
Znaš šta volim kod muškaraca? Oni još uvek veruju u magiju.
Male vile koje skupljaju čarape,
Male vile prazne mašinu za pranje sudova,
Male vile prosvećuju decu,
Male vile koje prave salatu koju ti jedeš kao svinja,
Slušaj me, u redu? Sjajna si kad se staraš za nas.
Jesi.
Brineš za decu, brineš za prijatelje, za ceo svet, u redu?
Bila si takva pre nego da budeš mama a sada je to pojačano.
Ali... pričam ti ovo godinama da nađeš malo bolji
posao,brineš se za sebe, da
Prestani da me štitiš, u redu?
Ja sam ona koja je kući svakog dana u 6:30
Pouzdana sam, da li si ikada uzimao dadilju u svom životu?
Ne, kako se zove njihov pedijatar?
Prestani da me zadirkuješ. Stvarno je prokleto dosadno.
U redu... Znaš šta? kući sam svake noći, pravim večeru, kupam
i čitam priče za laku noć, nekad si tu a nekad na univerzitetu,
Ili književnoj večeri.
U redu? Kada se nadahneš ti stalno pišeš,
Nadahnem se i ja, znaš šta?
Hoćeš da pišeš? Pa, piši.
Ne, seti se da sam nekad pevala svirala gitaru i pisala pesme.
Još bih volela da to radim, ali ne stižem jer nema vremena.
U redu... prvo: moje pisanje nije hobi.
Drugo, želeo bih da nađeš vremena...
Ti nekako uspeš da nađeš vremena da se žališ za osam sati dnevno!
Hoću reći... volim kako pevaš, u redu?
Sjebao sam ceo život zbog načina na koji pevaš.
Da si uzela jednu osminu energije koju trošiš na kukanje, vikanje
i brigu, da si stavila tu energiju u note
mislim da bi bila prokleti Django Rajnhart.
U redu.
Zaboravila si cipele.
Misliš da pobeđuješ?
Vrlo malo ljudi shvataju kako je aktivnoj ženi kad ima dete,
Neki prijatelji su mi rekli da ih bacim kroz prozor, u redu?
Ali istina je da nikada nisam želela da ih povredim.
Ali mislila sam da završim sa sobom više od 100 puta.
Bila sam izgubljena da si uvek daleko na glupoj turneji knjige
zbog sranja od Henrijevog starateljstva i ne želim da budem opterećena.
- Tvoja žena je stavila glavu u toster. - Bila je rerna.
Ne igraj se rečima! Znaš šta mislim. Toster, rerna! Ista stvar.
Da li znaš koliko puta sam bila uz plakanje devojčica?
Nisam znala šta da radim? Znaš kako je majci kad ne zna šta da radi?
Da li misliš da još uvek imaš taj osećaj?
Mislim da ne razumeš, u redu?
U redu, znaš li koji je moj tajni strah sa svakim muškarcem?
Da li svi oni žele da me pretvore u pokornu domaćicu?
Ok... niko nije mogao to da uradi.
Obećavam da će tebi biti lakše da glavu uklopiš u toster,
nego da te pretvorim u nešto pokorno. - Nisam se oporavila od porođaja.
Kada su se rodile, nisam znala šta da radim. Ljudi očekuju da
žene imaju taj instinkt. Poput ženke pavijana.
Ali nisam imala pojma da uradim bilo šta.
Volim ih tako puno i sve sam radila pogrešno.
A ti nisi bio tu tako često a pitao kako mi je dan prošao.
Čak tebi nisam mogla to da kažem jer me bilo sram da nemam pojma.
Gle, mislim da si ispravno uradila. - Ne, nisam.
Svakako, jesi, uradila si dobar posao lažirajući da je dobro.
Sećam se jedinog načina na koji sam ih terala da spavaju,
tako što sam vukla ta dupla kolica niz stepenice satima i satima,
usred noći, sve do Pigala i nazad.
Skoro da me opljačkaju jednom, jedino što me tip nije napao
zato što sam bila tako patetična. Jedina korist sa 35 što te ne siluju.
Pročitala sam, tačno je. - Gospode.
Sećam se jednom kada sam gledao bliznakinje na trampolini
a one su izgledale tako lepo i bio sam srećan jer su bile srećne
a jedna od njih je imala hula-hop koji joj bio kao kanap za skakanje.
Ali ona druga je htela isto pa su počele da se svađaju
i iznenada, video sam sve, znaš
svu jadnu ljubomoru i sebičnost.
I setio se...U redu, to je prirodno ljudsko stanje.
Uvek malo nezadovoljni, večno nezasićeni.
Hoću reći...
Pogledaj nas
Evo dokle smo stigli u... Edenski Vrt.
I mi ne možemo da prestanemo da se svađamo.
Mislim da nije samo jedno stanje. Ljudsko stanje je višestruko.
Mislim ako je to ono što vidiš kada gledaš kako se cure igraju
to znači da si deprimiran.
U redu...
Možda jesam. - Kad ih vidim da se svađaju, vidim lepu energiju
koja napreduje u životu i ne pusta nikog da im uzme što žele.
Znaš, volim kada se bore. Daje mi nadu za njih.
Pa to je zato što vidiš da imaju pozitivne emocije, znaš.
Samo da se povrede, deca, ja.
A ti se nikada ne razbesniš?
- Kada je tako, ja to ne vidim kao nešto pozitivno.
Znaš šta?
Način na koji pišeš u svojim knjigama, ljudi dolaze kod mene
i misle da vodim ljubav sa nekom divljom mačkom Henri Miler.
Ha, voliš da imaš seks, tačno na isti način svaki put.
kada dobiješ to, ti dobiješ to - Cico, cico, maco, maco.
Pičko...
Ja sam čovek jednostavnih užitaka.
Da, vrlo jednostavnih.
I mislila sam da ti kažem to u poslednje vreme. Nisi Miler.
Na bilo koji način.
Znaš šta? Ježim se od ove sobe. Očekivala sam nešto baš grčki.
Ovo mesto je stvarno. - Inače, šta mi radimo ovde?
Suviše je sve isplanirano. Trebalo je da imamo sjajno veče.
Znaš...nema prostora za spontanost.
Sve je to izašlo iz naših života. A ovo je glupo i ne funkcioniše.
U redu... očigledno.
I proklinjem Eleni i Stefanosa što rade ovo.
Zajednička masaža?! Šta je to dođavola!? To mi zvuči ljigavo.
Ne, mi to ne moramo raditi! ok?
'ajde, ovo mesto nije tako loše. Volim hotelske sobe.
Mislim da su seksi. - Da, znam da misliš.
G. turnejo knjiga.
G. Radison Hiltone
I znam u ono vreme šta si radio kad si bio u Vašingtonu.
Kada je tvoj mobilni trebao da crkne to veče. Kako je to zgodno!
Kleo si se u decu da nisi ševio tu damu iz knjižare.
Emili.
Zakuni se u mene da nisi ševio Emili. Nisam ljubomorna jer nisam taj tip.
Ja samo hoću da znam. Budi muškarac i priznaj istinu!
Dajem ti ceo moj život, u redu? Nemam ništa veće od toga da dam.
Ne bilo kog drugog. Ako tražiš dozvolu da me diskvalifikuješ,
Neću ti to dati.
U redu? Volim te.
I ja nisam u sukobu s tim, u redu. Ali ono što želiš
je kao spisak prljavog veša svega što me izluđuješ da ti dam.
Da, želim.
Dobro.
Krenimo brojem jedan.
Broj jedan... ti si šašava.
Jesi. Srećan pronalazak nekog drugog ko će podneti tvoje...
Tvoje sranje više od šest meseci ali ja prihvatam ceo aranžman.
Luda i sjajna, zar ne? Znam da se nećeš promeniti i ne želim.
Prihvatam te takvu kakva jesi.
Pitala sam te, da sam nosila duple kolice niz stepenice,
i bila silovana u Pigalu, Da li si ševio tu Emili Bronte?
Ok... čak i ne znam o kojoj Emili ti pričaš.
Onoj koja je napisala lepe imejlove o Dostojevskom.
O Džesi, u pravu si, veliki zapovednik je najdublji odlomak
cele ruske književnosti.
Ako me pitaš da li sam u obavezi tebi, devojčicama,
i životu koji smo izgradili zajedno, odgovor je zvučno da.
Dakle ševio si je, hvala lepo.
Da li te ikad pitam za ono kad si išla da posetiš svog
starog dečka kada mu mama umrla? Ne. Hoćeš da znaš zašto?
Zato što znam način na koji tvoje jebano francusko dupe radi
i garantujem da si pušila tom tipu.
Ali takođe znam da me voliš i ok sam s tobom, komplikatorkom.
Ne želim da živim dosadan život gde dvoje poseduju jedno drugo.
Gde su dvoje zatvoreni u kutiji koju su drugi stvorili.
Jer je to gomila sranja!
Znaš šta se dešava ovde?
Prosto je.
Mislim da te ne volim više.
Ne želim da pričam sada. - Jeste sami? Da li čekate nekog?
Da sama sam i srećna sam što sam besna osoba.
I povređujem decu, moj posao i sve koje volim.
U redu... nisam raspoložna. Došla sam da budem sama.
Slušajte spazio sam vas preko puta onog kafića.
I ne želim da se osećate neugodno.
Ali svakako ste najzgodnija žena u ovom mestu. - Hvala puno.
Da, hteo bih da vas častim pićem možda da popričam s vama nakratko.
Da li ste ovde poslovno?
U redu, imate dečka.
Ne više.
Žao mi je što to čujem, Bože, želite da pričate o tome?
Ne pričam sa strancima. - Pa, nisam stranac.
Sreli smo se ranije, leta '94
Pomešali ste me s nekim.
Ne.
Čak smo se zaljubili. - Stvarno?
Hm, jedva se sećam nekog ko je bio sladak i romantičan.
Koji me učinio da se osećam da više nisam sama.
Neko ko me je poštovao,
To sam ja.
Ja sam taj tip. - Ne verujem.
Vidite? Ja znam nešto o vama što vi ne znate,
Stvarno? Šta to? - Nešto važno.
Vidite, znam nešto jer sam zapravo proživeo ovu noć.
Kako?
Da vam ispričam.
U redu...
Imam vremeplov u onom hotelu.
Došao sam da vas spasim baš kao što sam rekao da hoću.
Spasite od čega? - Da vas spasim od sranja, u redu?
Nije sranje. - Taj tip koga se jedva sećate ste upoznali u vozu.
To sam ja.
To ste vi? - Da.
Jer vas nisam prepoznala.
Izgledate usrano.
Pa šta reći? Mislim da je opako putovati kroz vreme i svemir.
S jedne strane, vi ste čak lepši koliko se ja sećam.
Sereš.
Džes, ovo nije igra, postaneš sladak, uđeš mi u gaće,
A sledeća stvar kako kupujem puter od kikirikija u Čikagu.
Nećeš to izgladiti nekim spontanim nastupom.
Ustvari, vi mene ne razumete
Ne, ne... ja sam ovde samo kao vesnik.
Upravo sam doputovao iz budućnosti, tamo ste vi u svoje 82 godine.
koja mi je dala pismo da vam pročitam.
Pa evo me. - Još uvek sam živa u 80-im?
O, da.
Kako je moje francusko dupe? - Lepo, stvarno lepo.
Briga me kako izgledam. - Hajde da kažemo da je bolje.
U redu, sjajno.
Da li želite da vam pročitam? - Da li imam izbora?
Svakako ako niste zainteresovani... - Ne, ne, ne. Čitajte.
Evo: Draga Selin, pišem ti s druge strane šume.
Ovo pismo je sveća koja osvetljava
Stani. Nikada ne bih napisala 's druge strane šume"? Koje šume?
Mogu li nastaviti?
U redu...
Šaljem ti ovog mladića
Da, mladića
i on će biti tvoja pratnja.
Bog zna da ima mnogo problema i borio se čitav život da se poveže
i bude prisutan, čak s onima koje voli najviše
i, zbog toga, stvarno mu je žao.
Ali ti si njegova jedina nada.
Selin
Moj savet je ovaj:
ulaziš u najbolje godine svog života,
osvrnuvši se gde ja sedim, te srednje godine nisu teške
nego kad si imala 12 i Metju i Vanesa
plesali su celu noć uz Bi Džiz' "Koliko je duboka tvoja ljubav"
Ne znam to...
Inače...Selin bićeš dobro, tvoje cure će odrasti da budu primeri
i ikone of feminizma. - Lepo.
Da upravo sam zapazio da ima post skriptum na dnu
Možda da preskočim, ovo je nekako dosadno.
Da preskočite, preskočite.
U redu, sigurno? - Da!
U redu, pa... - Dosadna stvar
U redu... da, (bla.bla bla, finansije, horoskop)
u redu... Evo: P.S. uostalom
Uostalom, najbolji seks u mom životu desio se jedne noći
U Južnom Peloponezu.
Nemojte propustiti!
Moje celo seksualno biće je otkrilo novu udarnu oblast
...udarnu, sjajnu.
Džes možeš li prekinuti ovu glupu igru? Nismo u pričama.
U redu?
Da li si čuo šta sam rekla u sobi? Da li si me čuo?
Da.
Čuo sam te.
Da me ne voliš više?
Mislio sam da nisi to mislila ali ako jesi onda...
O jebi ga, ti si poput onih curica i svih ostalih.
Živiš u nekoj bajci, zar ne?
Samo pokušavam da izgladim stvari ovde.
Kažem ti da te volim bezuslovno. kažem ti da si lepa.
Kažem ti da tvoje dupe izgleda odlično sa 80 godina.
Pokušavam da te nasmejem - u redu.
Podnosim dosta tvog sranja ako misliš da sam pas koji se vraća
onda se varaš. A ako želiš pravu ljubav, evo je.
Ovo je pravi život. Nije savršen ali je realan.
I ako to ne vidiš, onda si slepa.
Dobro, odustajem.
Šta je sa vremeplovom?
Kako to misliš?
Kako funkcioniše?
Složen je.
Da li ću biti gola da bi delovalo?
Hoću reći... - Da, to je prava stvar.
Kažem da ne radi baš dobro s odećom kroz svemirski kontinuum.
Vau, tako si pametan.
Gospode. - Svemirski?
Kontinuum. - Kontinuum?
Da.
Znaš šta ponekad mislim o tvom pismu.
Znaš... Da li živiš u Južnom Peloponezu?
Da, da i... Mi smo u Južnom Peloponezu.
i da li misliš da bi bilo večeras ono što si pričala za 80-te?
Pa...
Biće definitivno paklena noć koju ćemo imati.
FILMO-CENTAR
WWW.FILMOCENTAR.WEEBLY.COM