Obrada: FILMO-CENTAR WWW.FILMOCENTAR.WEEBLY.COM Ako vam secka kliknite prvo II Pauza, pa tek onda ? Play. © FILMO-CENTAR UZIVAJTE
Dozvolite mi da vam ispričam jednu staru priču,
da vidimo koliko je dobro znate.
Nekada davno, dva kraljevstva su bila u zavadi.
Nesloga među njima je bila toliko velika,
da je rečeno da će samo veliki junak
ili strašan zlikovac biti u stanju da ih okupi.
U jednom kraljevstvu, žive ljudi poput tebe i mene
kojima vlada tašt i pohlepan kralj.
Oni su večito nezadovoljni
i ljubomorni na bogatstvo i lepote svojih suseda.
Dok u drugom kraljevstvu Močvara
živi mnoštvo divnih i čudesnih stvorenja.
I njima ne trebaju ni kralj ni kraljica, jer mogu da veruju jedni drugima.
Na velikom drvetu, na visokoj litici Močvare,
živeo je jedan duh.
Vi bi pomislili da je to devojčica.
Ali to nije obična devojčica.
Ona je vila.
Eto.
Ime joj je Grdana.
Dobro jutro g. Šandoval, dopada mi se vaša kapa.
Ne, nemoj to da radiš!
Promašio si me!
Dobro jutro! - Dobro jutro!
Prijatno vam kupanje, devojke!
Čemu sva ova frka? - Stražari na granici su...
Hoću ja da joj kažem!
Postoje pravila Sunčice. Sad ću ja, sledeći put ćeš ti.
Tako si i prošli put rekla,
ja sad treba da joj kažem, a ti sledeći put.
Šta da mi kažete? - Dobro!
Hvala ti.
Grdana...
Stražari na granici su uhvatili čoveka-lopova da krade dragulje.
Izvinjavam se.
Uvek je u žurbi sa tim svojim velikim krilima.
Ona je uvek tu. Nadam se da neće početi novi rat.
Ne bojim se.
Osim toga, do sada nisam videla nijednog čoveka izbliza.
Izlazi! - Neću!
Hoće da me ubiju, a osim toga,
odvratno izgledaju.
Vrlo si nepristojan!
Ne slušaj ga, Baltazare.
Imaš klasičnu lepotu.
Pogrešno je krasti.
Ali, mi za to ne ubijamo ljude.
Izlazi! Izlazi iz ovih stopa!
Da li si ti odrasla osoba?
Ne.
Mislim da je to samo dečak.
A ti si samo devojčica.
Mislim. - Ko si ti?
Zovem se Stefan.
Ko si ti?
Ja sam Grdana.
Da, tako je.
Moraš da ga vratiš.
Šta da vratim?
Da sam znao da ćeš ga baciti, zadržao bih ga.
Nisam ga bacila.
Poslala sam ga kući, kao što ću i tebe.
Jednog dana ću živeti tamo, u dvorcu.
Gde sada živiš?
U štali.
Znači, roditelji su ti farmeri?
Moji roditelji su mrtvi.
Kao i moji.
Videćemo se opet.
Ne bi trebao da se vraćaš. Nije bezbedno.
Ako napravim taj izbor, ako se vratim...da li ćeš biti tu?
Možda.
Šta je bilo? - Tvoj prsten.
Gvožđe je štetno za vile. - Oprosti.
Sviđaju mi se tvoja krila.
Grdana je uspela da nagovori Stefana da baci svoj prsten,
koji je inače posedovao malo stvari.
Tako su mogli da se dodiruju rukama.
Njeno srce je dotakao.
Tako je mladi lopov, koji se nadao krađi dragulja
ukrao nešto mnogo vrednije.
Grdana!
Gle, ko se vratio posle toliko nedelja.
Mislio sam da je vredno rizika.
Pa, kako se ti zabavljaš?
Stefan i Grdana su postali krajnje neobični prijatelji.
Vremenom, činilo se, kao da je, bar za njih,
zaboravljena stara mržnja između ljudi i vila.
I, kao što se često dešava,
prijateljstvo se pretvorilo u nešto drugo.
Na šesnaesti rođendan, Stefan je dao Grdani poklon.
Rekao je da je to poljubac prave ljubavi.
Ali, nije bilo tako suđeno.
Kako su godine prolazile,
Stefan se u svojim ambicijama udaljavao od Grdane,
i poveo se iskušenjima kraljevstva ljudi.
Dok se Grdana, najjača od svih vila,
uzdigla u zaštitnika Močvare.
Grdana je često šetala sama,
ponekada se pitajući gde je Stefan,
jer nikada nije mogla da razume ljudsku pohlepu i zavist.
Uskoro će to naučiti.
Čim je kralj ljudi čuo da moć jača u Močvari,
zakleo se da je uništi!
Pažnja. Stoj!
Postroj se u liniju!
Eto ga!
Misteriozna Močvara gde se niko ne usuđuje da uđe
od straha od magičnih stvorenja
koja vrebaju tamo. Ja kažem da ih slomimo!
Ne idite dalje!
Kralj ne prima naređenja od krilatog vilenjaka.
Ti meni nisi kralj!
Donesite mi njenu glavu.
Isucite mačeve!
U napad!
Ustanite i stanite uz mene!
Idemo!
Napad!
Ti!
Kralju!
Nikada nećete imati Močvaru, ni sada niti ikada!
Ti!
Kada sam se popeo na presto,
obećao sam ljudima
da ćemo jednog dana zauzeti Močvaru i njena blaga.
Svaki od vas,
zakleo mi se na vernost
u tu svrhu.
Veličanstvo...
Poraz u bici,
da li će to biti moja zaostavština?
Vidim, svi čekate da umrem.
Neću još dugo, al' šta ćete onda?
Imenovaću naslednika prestola.
Da zbrinem svoju kći.
Ko je među vama dostojan,
da ubije krilato stvorenje,
osveti me nakon moje smrti i uzme krunu?
Grdana!
Pa, kako je živeti među ljudima?
Grdana, došao sam da te upozorim.
Hoće da te ubiju.
Kralj Henri je govorio, ali ništa.
Molim te, moraš da mi veruješ.
Pričali su o mnogim stvarima
i godine su izbledele.
I ona je oprostila Stefanu
njegovu glupost i ambicioznost.
I kao da se sve desilo jako davno.
Grdana?
Šta je ovo?
Osvetio sam vas, gospodine.
Uništena je?
Dobro si ovo uradio, sine.
Uradio si ono čega su se drugi plašili.
Bićeš za to lepo nagrađen.
Učiniću sve što je u mojoj moći
da vam budem dostojan naslednik, Vaše Veličanstvo.
Imam te!
Daću ja tebi! - U čoveka...
Demon!
Šta si uradila sa mojom lepotom?
Radije bi voleo da su te danas prebili?
Nije bilo sigurno. - Prestani da se žališ.
Spasila sam ti život.
Oprosti mi.
Kako se zoveš? - Diaval.
Zauzvrat, pošto si mi spasila život, biću ti sluga.
Štagod ti bude trebalo.
Krila.
Hoću da mi budeš krila.
Predstavljam vam prvog u nizu,
Njegovo Kraljevstvo Veličanstvo, kralj Stefan.
On mi je ovo uradio, da bi postao kralj.
Šta sada, gospodarice?
Devojčica!
Devojčica je!
Dakle?
Ništa nisam video.
Ali, bilo je neko...
Šta?
Dete.
Kralj Stefan i kraljica dobili su dete.
Krstiće ga.
Rekli su da će biti veliko slavlje.
Veliko slavlje zbog deteta...
Baš sjajno!
Ljudi svih fela, došli su da prisustvuju krštenju.
Čak i tri dobre vile, došle su u miru i sa dobrim željama.
Vidite bebu! - Jao, beba!
Molim vas, skoncentrišite se. Oh, nemoj opet ti.
Pozdravi Vaše Veličanstvo. Ja sam Cvetana iz Močvare.
Ja sam Sunčica, Vaše Veličanstvo.
Ja se zovem Gorana, Vaše Veličanstvo.
Donele su poklone za našu kći.
Nisu to bilo kakvi pokloni znate,
jer mi smo čarobne! - A i umemo sa decom.
Vrlo dobro.
Draga Ružice,
želim da ti dam poklon lepote.
Moja želja je da nikada ne budeš tužna.
Samo srećna, svih dana tvog života.
Drago dete,
moja želja je da nađ...
Grdana!
Gle, gle!
Kakav blistavi skup, kralju Stefane.
Kraljevska porodica, plemstvo, običan narod...
Baš prikladno...
Čak i rabin.
Moram da priznam da sam prilično tužna
jer nisam dobila pozivnicu.
Ovde nisi dobrodošla.
Oh, dragi Bože.
Situacija je vrlo nezgodna.
Nisi uvređena?
Ne.
A da bih pokazala da nisam loše volje,
i ja ću poželeti nešto detetu. - Ne!
Ne trebamo ništa od tebe!
Ne približavaj se princezi! - Tako je, ne približavaj joj se!
Slušajte svi jako dobro!
Princeza će zaista rasti u milosti i lepoti.
Voleće je svi koji je budu sreli.
Lep poklon.
Nije.
Ali...
Pre zalaska sunca, na njen šesnaesti rođendan,
ubošće prst na vrh vretena
i pašće u san kao mrtva!
San iz koga se nikada neće probuditi!
Grdana, molim te nemoj to da radiš. Preklinjem te!
Dopada mi se kada preklinješ.
Ponovi to.
Preklinjem te.
U redu.
Princeza se može probuditi iz njenog smrtnog sna...
Ali samo...
Poljupcem prave ljubavi!
Ova kletva će trajati zauvek!
Nema te sile na svetu koja je može promeniti!
Kralj Stefan je naredio svojim ljudima
da se unište sva vretena u celom kraljevstvu.
Vretena su uništena i spaljena da se nikada ne bi mogla koristiti
i bačena u najdublje tamnice zamka.
Kralj je u tajnosti poverio sigurnost deteta
u ruke 3 čarobne vile.
One su je odvele u udaljeno skrovište na 16 godina i jedan dan.
Stefan se zaključao iza zidova svog zamka.
dok su njegovi vojnici jahali na daleko i naširoko da pronađu Grdanu.
A ona je izgradila svoj zid od trnja,
da Močvaru nikada više ne dodirne ruka čoveka.
Uživala je u patnji koju je nanela njena kletva.
Vile su počele da ispunjavaju svoje obećanje
da će podići Ružicu u kolibi okruženoj šumom.
Šta?! Ne! Izgleda užasno!
Hajdemo.
Princezu ne smeju da prepoznaju. Oh, podignite je.
Ne, ono što nam treba je prigodna maska.
Kako to misliš? - Treba da poprimimo ljudski oblik.
Moramo da se pobrinemo za ovo dete.
Okupite se, devojke.
Spremne?
Jen', dva, tri... Porasti!
Prilično je dobro.
Sad, ako neko pita, mi nismo čarobne vile,
već tri seljanke koje odgajaju siroče u šumi.
Dakle...
Nema više letenja. - Nema letenja?! - Ne, ne...
I bez magije. - Bez magije?! - Čule ste me!
Tu si! Zašto se kriješ?
Hajde, idemo.
Toliko si ružna, prosto mi te je žao.
Mrzim te.
Zverko.
Vile verovatno nisu bile dorasle svom zadatku.
Zašto plače? - Mora da je gladna.
Dajte joj onda da jede!
Neće skoro prestati, ako joj ne daju nešto.
Šta? - Varaš!
I ja sam to videla. - Idemo ispočetka.
Kako želiš. - Pohlepna...
Kozo jedna!
Prokleta koza!
Prestani to da radiš.
Ništa ne radim.
Pa, neko to radi. - Nisam ja. - Vas dve,
dosta mi vas je i neću više tolerisati.
Prestanite!
Sve je to vaša krivica!
Ma daj, zabavno je!
Kako su dani prolazili, Stefan je postajao sve mračniji.
Sve više su ga izgrizali paranoja i osveta.
Puštaj!
Izneverio si me.
Zid ne može da izgori. Neuništiv je!
Ništa nije neuništivo!
Ni zid, niti Grdana...!
Niti prokletstvo!
Dovedite mi kovače.
Gle, mala zver samo što nije pala sa litice.
Šta?
Zdravo.
Odlazi.
Idi.
Odlazi.
Ne volim decu.
Digni me, digni me...
Idi kući, hajde...
Kao što je Grdana rekla,
Ružica je rasla u milosti i lepoti...
Lepa ptica.
...daleko od pompezne palate, koju nije pamtila.
Kako su se menjala godišnja doba i cveće raslo,
tako je rasla i ona.
Zanimao ju je svet koji ju je okruživao.
Naročito, šta leži iza zida od trnja.
Radoznala mala zver.
Nije bila jedina koja je želela da se probije kroz zid.
To je ona, Grdana. - Ne znam.
Dovedi mi je.
Samo neka luckasta seljanka.
Kako si to mogla da mi uradiš? - Rekao si, štogod mi treba.
Da, ali ne da budem pas. - Bio si vuk, ne pas.
Ista stvar!
Prljavi su, zli i love ptice.
Dobro, sledeći put ću te pretvoriti u crva.
Može, radije bih bio crv, nego prljavi...
Pitam se...
Znam da si tamo. Ne plaši se.
Ja se ne plašim. - Izađi, onda.
Onda ćeš se ti uplašiti. - Neću.
Znam ko si ti.
Stvarno?
Ti si moja dobra vila!
Šta? - Moja dobra vila.
Motriš na mene celog mog života.
Uvek sam znala kada si u blizini.
Kako? - Tvoja senka
prati me još otkako sam bila mala.
Gde god sam ja išla, tvoja senka je uvek bila sa mnom.
Sećam se tebe. Lepa ptičice!
Ovo je Diaval.
Zdravo, Ružice.
Poznajem te otkako si se rodila.
Ovo je sve što sam ikada zamišljala!
Tako je prelepo! Oduvek sam želela da dođem...
Laku noć, zverko.
Ismevaš mi se.
Znam šta radiš.
Tačno znam šta radiš. - Gospodaru?
Kraljica zahteva Vaše prisustvo.
Ostavi me. - Gospodaru, nije joj dobro.
Lekari se plaše da neće pregurati noć.
Zar ne vidiš da sam usred razgovora?
Onog dana kad budeš došla,
tog dana, biću spreman.
Kako je prelepo.
Ukidam moju kletvu, da je više ne bude.
Ukidam moju kletvu, da je više ne bude!
Neka je više ne bude!
Da li sve vile imaju krila?
Većina ih ima. - Zašto ih ti nemaš?
Sve ostale vile mogu da lete.
Nekada sam imala krila, ali su mi ih uzeli.
Ne volim da pričam o tome.
Kakva im je bila boja? Da li su bila velika?
Toliko velika, da su se vukla za mnom dok sam hodala.
I bila su jaka.
Mogla su lako da me nose kroz oblake i poigravaju se na vetrovima.
Nijednom me nisu izdala.
Ni jedan jedini put. Mogla sam da im verujem.
Dolazi!
Gde su ti radnici?
U krevetima, Veličanstvo. - Vrati ih smesta na posao.
Ali, iscrpljeni su gospodaru.
Nastaviće posao sa prvim zracima sunca.
Neka sada počnu da rade. - Šta, sada je mrkli mrak.
Da.
Tako je, mrkli je mrak.
Probudi ih odmah. - Gospodaru?
Probudi ih odmah sve! Radiće se bez odmora!
Nema se vremena! Hajde više!
Ružice, dođi ovamo.
Zdravo!
Sedi.
Treba nešto da ti kažem. - Šta je bilo?
Na ovom svetu ima zla.
Od toga ne mogu da te zaštitim.
Uskoro ću napuniti 16 godina. Umem sama da se brinem.
Razumem.
Nisam o tome želela da razgovaramo. - Imam plan.
Kada porastem, doćiću da živim ovde u Močvari, sa tobom.
Brinućemo jedna o drugoj.
Ne moraš da čekaš da porasteš.
Možeš i sada da živiš ovde.
I hoću!
Spavaću na drvetu, ješću bobice i orahe.
I sva stvorenja će biti moji prijatelji!
Biću srećna ovde, do kraja svog života.
Sutra ću reći tetkama.
Videćemo se sutra.
Tako sam uzbuđena!
Drage tetke, imam skoro 16 godina. Treba da imam svoj život.
Ne...
Mnogo vas volim, vreme je da se pozdravimo.
Bile ste sjajne prema meni,
sem onoga slučaja sa paucima...
Zdravo.
Izvinjavam se na smetnji.
Krenuo sam do zamka kralja Stefana i...
beznadežno sam se izgubio. Možeš li da mi pomogneš?
Izvini, moja greška. Požurio sam i...
Oprosti mi.
Na onu stranu.
Zamak.
Kako se zoveš? - Filip.
Zdravo, Filipe.
Kako se ti zoveš?
Ružica.
Zdravo, Ružice.
Lepo je upoznati te i još jednom,
izvinjavam se što sam bio takva nespretna budala.
Oprošteno ti je. - To je dobro.
Dobro, ja ću sada da krenem.
Zbogom!
Da li ćeš se vratiti ovamo?
Ništa me ne može sprečiti.
Onda ćemo se uskoro viditi. - Vrlo skoro.
Zbogom Filipe. - Zbogom, za sada!
Prestani sa tim!
Pa? Taj momak je odgovor.
Ne, Diaval. - Jeste!
Poljubac prave ljubavi da poništi čaroliju, sećaš se?
Poljubac prave ljubavi. Zar još nisi shvatio?
Dala sam joj tu kletvu, jer tako nešto ne postoji.
Možda se ti tako osećaš ali...
A Ružica?
Možda joj je taj momak jedina šansa.
U svakom slučaju, to je njena sudbina.
Hajde, pretvori me u šta god hoćeš.
U pticu, u crva... Više me nije briga.
Baš sam srećna što sutra odlazim!
Ne ideš ti nigde sutra. - Sutra je njen 16. rođendan.
A Stefan je rekao da će doći po nju posle njenog rođendana.
Ne, rekao je na njen rođendan!
Ne, na dan posle njenog rođendana!
Na! - Posle!
Prekinite!
Kako si mogla!
Moramo o nečemu da razgovaramo. - Naravno draga, o čemu se radi?
Žao mi je što ovo moram da kažem,
ali sutra punim 16 godina.
Da, da...
Odlazim od kuće.
Slušaj ti, mlada damo... Nisam ja provela
punih 16 godina u ovoj jadnoj kolibi sa ova dva imbecila...
Tišina!
Da bi ti to pokvarila poslednji dan.
Vratićemo te tvom ocu sa...
Moj otac?
Rekli ste da su mi roditelji mrtvi.
Mislim da je bolje da dođeš i sedneš.
Dobra vilo!
Ovde sam.
Kada si mislila da mi kažeš za kletvu?
Da li je to tačno?
Jeste.
Moje tetke kažu da je to bila zla vila.
Ne mogu da se setim njenog imena.
Rekle su...
Bilo je to... - Grdana.
To si ti?
Ti si Grdana?
Ne! Ne dodiruj me!
Ti si zlo na ovome svetu!
To si ti!
Pronađi dečaka!
Do kapija da ne bude nikakve straže, neka uđe bez prepreka.
Oprostite na smetnji, Visočanstvo!
Pronašli smo ovu devojku na kapiji. Tvrdi da je princeza.
Oče! To sam ja, Ružica!
Ista si kao tvoja majka.
Došla si jedan dan ranije. Rekao sam tim idiotima!
Zaključajte je u sobu. Kreni!
Pripremite ljude. Grdana dolazi!
Kako je divno biti ponovo mali!
Vidi mi nožice! Obožavam moja mala stopala!
Obratite pažnju! Moramo da nađemo Ružicu!
Ili će nas kralj skratiti za glave!
Stani!
Princezo!
Tražim jednu devojku. - Naravno, srce.
Treba mi konj.
Ružice!
Hajde, Diavale!
Ružice!
Brže Diavale! Brže!
Gotovo je.
Povukli su sve stražare. Sada te čekaju.
Ako pređeš ove zidine, nećeš se vratiti živa.
Ne dolazi. Ovo nije tvoja borba.
Baš ti hvala.
"Trebam te, Diavale. Ne mogu to da uradim bez tebe, Diavale."
Čujem te.
Gledajte je!
Šta ste to uradile?!
Ona samo spava!
Samo spava. Vidite?
Ona samo spava.
Samo spava?!
Zauvek!
A poljubac? - Tako je! Poljubac prave ljubavi!
Prava ljubav ne postoji.
To je jedina nada, Vaše Veličanstvo!
Gospodarice...
Šta sada da radimo? - Ne smemo se predavati, zar ne devojke?
Ne znam ni odakle krenuti.
Prava ljubav ne pada s drveta.
Ja se izvinjavam...
Sramota me je, ali ne znam gde se nalazim.
U zamku kralja Stefana.
Tu i treba da budem. Čudno, ne sećam se kako sam ovde dospeo.
Zašto si došao? - Otac me je poslao da vidim kralja.
Ko je tvoj otac? - Kralj Džon od Ostina.
Princ!
Ružica!
Poznaješ je?
Zašto spava? - Zarobljena je u začaranom snu.
Zar nije prelepa?
Najlepša devojka koju sam ikada sreo.
Da li bi želeo da je poljubiš?
Veoma. - Onda je poljubi!
Da li smem? Jedva se poznajemo. Videli smo se samo jedanput.
Zar nisi čuo za ljubav na pri pogled?! Poljubi je!
Hajde!
Kažete, začarana?
POLJUBI JE!
Nisi to dobro uradio! - Treba da bude poljubac prave ljubavi!
Bile smo sigurne da je to to. - Šta to radite?!
Moramo nastaviti da tražimo!
Rekla sam ti.
Ne tražim oproštenje,
jer ono što sam ti uradila je neoprostivo.
Bila sam toliko izgubljena u mržnji i osveti.
Slatka Ružice!
Ukrala si ono što je ostalo od mog srca.
A sada sam te zauvek izgubila.
Zaklinjem ti se, ništa te neće povrediti,
dok god sam živa!
I neće ni dan proći, a da mi ne nedostaje tvoj osmeh.
Zdravo, dobra vilo.
Zdravo, zverko.
Prava ljubav!
Stigla je, gospodaru.
Hoćemo li se sada da se vratimo u Močvaru?
Ako to stvarno želiš.
Prestanite! - Nazad!
Pretvori se u Zmaja!
Hajde!
Trči, Ružice!
Dosta!
Kakav je to osećaj?
Biti vilinsko stvorenje bez krila?
U svetu kome ne pripadaš!
Skloni se, Ružice!
Gađajte je!
Gotovo je!
Grdana je srušila zid od trnja.
I pozvala je Ružicu da vidi kakva je bila Močvara
davno, pre nego što je Grdana bila dete,
a njeno srce čisto.
Sada je opet bilo čisto.
Nije to sve!
Eno je. Požurite, čekaju!
Čekajte na mene!
Predajemo krunu našoj maloj Ružici,
za koju smo žrtvovale najbolje godine svog...
Nema veze.
Naša kraljevstva su ujedinjena.
Dobili ste kraljicu!
Kao što vidite, priča ima malo drugačiji kraj.
A kako sve ovo znam? Jer su baš mene zvali
Uspavana Lepotica.
I na kraju,
kraljevstva nije ujedinio ni junak niti zlikovac,
kao što je predvidela legenda,
već stvorenje koje je bilo i heroj i zlikovac.
A ime joj je bilo Grdana!
FILMO-CENTAR
GRDANA - ZLA VILA
WWW.FILMOCENTAR.WEEBLY.COM