Ranije... -Mrtvi su. -Nisu. Samo su drugačiji.
To je uradila osoba koja je ubila Karen i Dejvida? Moramo je naći!
Nema odmora do tad. -Ubila sam dva čoveka.
Mogli su da prežive. Nisi smela. Ne želim te uz nas.
Tajrise! -Kako si nas našla?
Gledajte. Oni koji dođu, prežive.
Spavaj, Lizi. Mogu sama. -Ako bude problema, čuvaću Džudit.
Mogu da pomognem. -Misliš da možeš? -Znam da mogu.
Misliš da tamo ima dece? U Odredištu?
Ako roditelji umeju da ih čuvaju. Kao Tajris vas.
Ja sam spasila Tajrisa. Pucali su na njega.
Ja sam u njih.
Prvo u čoveka, pa u ženu.
Nisam htela da joj pucam u glavu. -Morala si.
Spasila si Tajrisa.
Možda tamo ima dece, iako roditelji ne mogu da ih paze.
Možda oni čuvaju roditelje. -Da.
Jesi ti imala decu? -Jesam.
Jedno. Ćerku.
Kako je izgledala?
Bila je lepa.
Bila je prava dobrica.
I zato je više nema?
Da.
Nedostaje ti? -Svakog dana.
Hoću ti ja nedostajati?
Nećeš morati.
Mrtva si umorna. Idi lezi do sestre, važi?
Mogu pomoći. -Pomoći ćeš sutra. Sad idi na spavanje.
Idi.
Ne...
Našla sam. -Svaka čast. Bravo.
Boli, a? -O, da. Boli.
Sprečiće infekciju. Možda ti spusti temperaturu.
Šta misliš? Tri do četiri dana?
Više nismo videli one mape. Nisam sigurna.
Lizi je jaka.
Kad su ljudi u pitanju.
Kako to misliš? -Nisi primetio?
Zbunjena je u vezi šetača.
Ne vidi šta su oni. Misli da su samo drugačiji.
Mika isto misli? -Ona je još gora.
Nema trunku zla u sebi.
Tom Sojer ima srećan kraj? Nismo je završili.
Tom i Hak su zaustavili Džoa i njegovog kolegu i uzeli zlato.
Obogatili su se? -A udovica je usvojila Haka. -Kao ti nas?
Da, baš kao udovica Daglas. -A ja sam Hak Fin.
Ti si kao Tom Sojer. -Da, u pravu si.
Ti si više kao Hak Fin. Ne groziš se mrtvih zečeva.
Zaboravila si da si im čitala.
Jesam.
Osećaš? -Da. Negde je požar.
Mora da je veliki. Nije u blizini.
Treba da stanemo. Da nađemo vodu. -Ja ću.
Treba ti odmor. Odmori ruku. Mika će mi pomoći.
Ja pratim drveće i travu.
Tvoj red.
Drži. Budi tu.
Tajrise.
Nekad moramo da ih ubijemo. Znam. Ali nekada ne moramo.
Lizi može da podnese više nego ja.
Htela sam ti da pođeš da bismo popričale. -Zašto?
Zato što si mala i dobra, i zato možeš da stradaš.
Veličinu ne možeš da menjaš... -Da bar mogu.
Ali možeš da očvrsneš. -Ne moram da budem čvrsta.
Mogu da bežim. Dobra sam u tome. -Ne.
Moja ćerka je bežala i to nije bilo dovoljno.
Decu u zatvoru sam učila da čine više od toga. -Mogu ubiti šetače.
Pokušala sam.
Ja nisam kao moja sestra. Nisam sluđena. Znam šta su.
Ali ne mogu ubiti ljude. Nikada to ne bih mogla.
Kad su zli ljudi došli u zatvor, bili su pravo ispred nas.
Uperila sam pištolj, ali, nisam mogla da pucam.
Ubijati ljude je pogrešno. Neko je ubio Karen i Dejvida.
Prosto ih ubio. Bili su dobri. -A ljude koji su hteli da te ubiju?
Ne bih čak i da mogu.
Ljudi su došli i ubijali naše prijatelje. -Meni je žao njih.
Zašto? -Zato što ranije nisu bili takvi.
Pre ili kasnije ćeš morati. Moraćeš ili ćeš umreti.
Zato ćeš da promeniš način razmišljanja.
Moraš. Svi to rade. Stvari se ne rešavaju same. -Vidi.
Moja mama je nekad govorila da sve dođe na svoje mesto.
Šta je to? -Orasi.
Ja volim orahe. -Mogli bismo malo da odmorimo.
Ipak idemo u Odredište? -Ostaćemo ovde dan ili dva.
Bunar je pun vode.
Ograda nije velika, ali znači. Videli smo jelena.
Možemo ga ubiti za jelo. -Ovo možemo da jedemo?
Do mile volje. -Gledajte.
Biće da smo to namirisali. Izgleda dovoljno daleko.
Kako li je počeo? -Možda od munje. Logorske vatre.
Popraviću ogradu. -Jelen je verovatno došao otud.
Neka ga. Idemo ovde na sigurno.
Ako i ima nekog, nisu baš živahni.
Idemo polako, sobu po sobu. Cure, ne mrdajte.
Ne ulazite dok ne izađemo, šta god da čujete. -Važi.
Lizi čuva Džudit. Mika, uzmi pištolj. Ti ćeš čuvati stražu.
Budite jake, mlade dame.
Biće sve u redu. -Nije to.
Jer je bila beba? -Ne.
Naći će nekog, pa će... -Prekini. To nisu ljudi.
Grešite. Svi vi. -To nisu ljudi. Mrtvi su.
Jesi dobro? U redu je, hajde.
Imam te curo. Dođi ovamo. -Mika? Mika, spusti pištolj.
Uspela si ih. Spasila si ih.
Zašto si uznemirena? Jesi se uplašila? -Ne.
Zašto onda plačeš? -Ne želim da kažem.
Lizi. Izvini što sam ti se drala.
Pogledaj cveće, kao što i radiš. Broji jedan, dva, tri.
Ajmo zajedno. Gledaj one roze. Vidiš? Jedan, dva, tri.
Još si uznemirena?
Ponekad ne razumem, ali se trudim.
Stvarno.
Vidite šta sam našla. Nazvaću je Grizelda Ganderson.
Imamo dosta vode. Treba nam još srnetina i mirni smo.
Ulovićemo jednu. -Da.
Šta je bilo? -Nisam navikao. -Na šta to?
Da smo u sobi, u kući.
Da, opusti se.
Treba da živimo ovde.
Griselda. -Lizi.
Beži od toga! -Ne...! -Smesta, Lizi. -Ne...!
Igrala se sa mnom. Tražila je prijatelja. -Htela je da te ubije.
Odvela bih je. -Mogla si da umreš. -Ista stvar! Ubila si je!
To je ista stvar! -Lizi. -Šta ako ja ubijem tebe?!
Ne razumeš... -Lizi.
Ti ne razumeš...! -Lizi. Lizi.
Nisi morala... Nikog ne bi povredila...
Nikog ne bi povredila! Bila mi je prijatelj, a ti si je ubila!
Ubila si je...!
Bila mi je prijatelj.
Je l' teška? -Nije, mogu.
Požar još plamti. -Prošao je već. -Nije.
Dim je crn. Ako je beo, znači da vatra ne gori.
Nedostaje mi škola. Osim onog sa seciranjem crva.
Sve je bolje od ovog danas. -Ne razumem.
Razumeš. Lizi je veća od tebe i na neki način jača.
Ali ti si pametnija i razumeš ove... stvari.
Pripazi na nju. Moraš da...
Hajde ti. Kako sam te učila u zatvoru. Hajde.
Ne mogu.
Imamo breskve.
Možda ne moramo u Odredište.
Razmišljao sam. Mika je u pravu.
Možemo da ostanemo. Da živimo ovde.
Poznajem Lizi i Miku.
Znam Džudit. Znam tebe.
Verujem ti. Ne znam gde bih to još mogao da imam.
Možemo da ostanemo. I živimo ovde.
Lizi...?
Ne brini. Doneću ti još. -Lizi?
Kad smo im davali imena, pravili smo se da su loši.
Oni jesu loši. Te stvari su loše. Jesu.
Ne možemo više da se pravimo. -Ja se ne pretvaram. Već ti.
Ja znam. Čujem ih.
Žele da te ubiju. -Žele da me promene.
Da budem kao oni. Možda bi i trebalo.
Prekini. -Mogu da ti dokažem. -Lizi.
Lizi, dolaze. Lizi!
Kerol!
Upomoć! Kerol! -Lizi!
Pomozite me! -Stanite iza nas!
U redu je.
Uspela si.
Morala sam da vam pomognem da ih zaustavite.
Razumeš li sada šta su oni?
Znam... Sad znam šta moram. Znam.
Ružno je i strašno i to te promeni.
Ali zato smo opstali. To je cena. To sad znači odrasti.
Ne želim nikog da povredim.
Ne želim da budem zla. -Ponekad moraš da budeš.
Samo ponekad.
Ne. Ne...
Imamo gomilu oraha.
Na tone. -Nisu vam se još smučili? -Ne.
To sam pravila sa bakom kao mala. -Dobro mirišu.
Spremno je za pečenje.
Ko želi da ih ubaci? -Ja.
Curama se sviđa ovde. Može da se sredi, posadi još hrane.
Možemo pronaći i auto za bekstvo.
Ako ne želiš u Odredište, mogli bismo da ostanemo.
Mogli bismo.
Mogli bismo i otići jednog dana. Samo...
što se bolje upoznajemo, shvatam da
nisam spreman da upoznam druge ljude. -I ne moraš.
Sanjam Karen.
Viđam je svake noći.
I svaki put zaboravim da je mrtva.
Ponekad...
samo pričamo.
A ponekad je... vidim u gomili...
u nepoznatom gradu.
Sve je kao nekada.
A onda...
u nekim noćima, onim ružnim...
vidim kako je neko ubija.
Neki...
stranac.
Onda je opet izgubim.
Ali u tome je caka. Žive ljude proganjaju mrtvi.
Mi smo to što jesmo. I radimo sve ovo jer su oni još uvek tu.
U našim glavama. U šumi.
Čitav svet je uklet.
I tu nema spasa.
Sve dok ne umremo.
Tajrise.
Možda nas oni ne proganjaju.
Možda nas samo podučavaju.
Pomažu da se prisetimo...
da treba živeti sa onim što moramo da uradimo.
Nemoj da se stidiš sebe.
Pomogla si curama. Pomogla si svima.
Ulovićemo ga. Verovatno nije sezona jelena.
Moj muž je lovio.
Svake godine bi pričao isti vic.
Ispričaćeš ga? -Sad moram, zar ne? -Da.
Koja je razlika između kinder i jelenskih jaja?
Kinder jaje košta 1.79, a jelenska jedva dolar.
Baš je dobrano glup, ali nije glupo dobar. -Rekla sam ti.
Ima toga na tone.
Ne brinite. Vratiće se. Nisam oštetila mozak.
Ne! Moramo da čekamo. Hoću da vam pokažem.
Napokon ćete shvatiti. Moramo da sačekamo.
Lizi, spusti pištolj. -Hoću da sačekamo.
Hoćemo. Čekaćemo. Samo mi daj pištolj.
Sačekaćemo, kunem se.
Ti i Tajris unesite Džudit. Ovde nije bezbedna.
Ali i Džudit može da se promeni. Baš sam htela... -Ona i ne hoda.
Da, u pravu si.
Unesite Džudit u kuću pa ćemo da ručamo.
A ja ću da vežem Miku. Znaš, da ne ode nigde.
Obećavaš da ćeš to da uradiš? -Aha.
Obećavam. Vezaću je pertlama.
Idemo, Lizi.
Odneo sam joj hranu.
Očistio sam njenu sobu. Postarao se da nema noževa,
i slične stvari.
Imala je punu kutiju miševa.
Pitao sam je da li je ona hranila šetače u zatvoru.
To je bila ona.
U podzemlju, našli smo zeca
raskomadanog i zakucanog na dasku.
I to je ona uradila.
Rekla je da se samo zabavljala.
Razmišljao sam, možda je ona ubila Karen and Dejvida.
Ali ne znam kako je mogla da ih odvuče.
Pustila bi ih da se preobrate. Nije ona.
Šta ćemo? -Mogu da odem sa njom.
Šta?
Ne može biti sa Džudit pod istim krovom. -Ne bi uspela.
Ne možeš sama. -Ne sme biti sa ljudima.
Možda joj možemo pomoći. Da je nekako odgovorimo.
Ona je takva.
To je bilo u njoj.
Ja nisam videla. -A kako si i mogla? -Trebalo je da vidim.
Možda da mi odemo. Ja i Džudit.
Ni vi ne biste uspeli.
Ne sme biti blizu ljudi.
Naberi cveće za Miku, da joj daš kad se vrati.
Da, to bi joj se dopalo.
Požar još plamti. -Ne.
Dim je beo. Ugasio se.
Ti znaš sve. -Ne, ne znam.
Šta je bilo?
Ljuta si na mene? To si htela da pričamo?
Žao mi je što sam uperila pištolj. Htela sam da čekaš.
Znam.
Žao mi je.
Ljuta si na mene.
Volim te, Lizi.
Sve je ispalo kako treba da bude.
Žao mi je. Molim te, ne ljuti se. Žao mi je.
Gledaj u cveće, Lizi.
Gledaj cveće.
Samo gledaj u cveće.
Ja sam ubila Karen i Dejvida.
Morala sam da sprečim širenje bolesti i spasim ostale.
Nije bila Lizi.
Nije bio stranac.
Tajrise, to sam bila ja.
Uradi ono što moraš.
Je l' znala šta se dešava?
Plašila se?
Bilo je brzo?
Da.
Uradi ono što moraš.
Opraštam ti.
Nikad neću da zaboravim.
Desilo se. Uradila si to.
Muči te. Znam.
Sad je to deo tebe.
I mene.
Ali, opraštam ti.
Hvala ti.
Ne moramo da ostanemo.
Ne možemo ostati.
Ne bojim se da ubijem.
Prosto se bojim.
Ne smeš. -Kako?
Boriš se... i izboriš.
Ne odustaješ.
A onda se jednog dana, prosto promeniš.
Svi se menjamo.
FILMO-CENTAR
WWW.FILMOCENTAR.WEEBLY.COM