FILMO-CENTAR
Hej!
Čovječe. - Hej! Hej!
Bože!
Dovraga!
# Zle žene i viski
# Zasigurno u grob me tjeraju #
# Zle žene i viski
# Zasigurno će me u grob otjerati #
# Gdje god krenem
# Nevolje me prate
# Gdje god krenem
# Nevolje me prate
Sranje.
Šta se događa? - Ne znam, čovječe.
Mislim da je crk'o.
Sveca mu.
Hajde.
O, moj Bože. - Šta je?
Izgleda kao špageti, buraz.
Evo. Probaj sada.
Ima li šta? - Ništa.
O, ovo je grozno. - U redu.
Dakle...
Zašto se uopće trudimo otvarati haubu?
Čuo sam nešto. - Ako nema kakvog neonskog znaka
na kojem stoji, "Evo u čemu je problem," kako možemo znati?
Jebiga, vruć je. - Pažljivo.
Šta imaš? - Nemam signala. A ti?
Ja jedva dobijem signal u gradu,
a kamoli u pustinji. Ništa, čovječe.
Gdje smo mi, uopće?
Da vidim.
Prošli smo ovu tačku...
prije nekih sat vremena.
Mislim da smo negdje ovdje. - To je 100 kilometara odavde.
Negdje oko 160 kilometara do sljedeće tačke.
Šta si radio vozeći usred pustoši?
Išli smo turističkom rutom?
Pod turističkom, mislio sam na...
šta ja znam, više drveća, planina, ljudi,
tačkica mnogo bližih jedna drugoj.
Pod turističkom, mislio sam na onu rijetko viđenu.
Nabavit ću ti rječnik kad se vratimo. - Može.
Sveca mu, ovdje je vruće, čovječe.
Mora da ima preko 45°C.
Znam. - A nije ni podne!
Nije ni čudo što je crk'o. Nešto mora da se rastopilo.
Jesi li uopće vidio auta?
Ne, ipak, put je, zar ne?
Mislim, neko će već naići.
Imamo oko 20 žele bombona i šest unci otopljenog leda.
To bi nam trebalo trajati deset minuta. - Dobro.
Lijepo je. - Da, predivno.
Kojeg je okusa? - Slanina i margarita.
O, Bože! - Ostavio sam ove dvije samo za tebe.
Ima okus onog tvog kolača s lukom.
Sjećaš se tog sranja? - Da, sjećam.
Mislim da ti to daje ukupno tri
nejasna pokazatelja na ono što sam činio s Karen
zato, molim te, prestani.
Ti nikad ne pomisliš na nju? Nikad?
Vjerovatno pomislim na nju
koliko i ona na mene.
Ona često pomisli na tebe.
Naišao sam na nju prošle sedmice i
samo je tebe spominjala.
Rekla je da ju je izbilo kad je čula da imaš ženu i dijete.
E, pa, ponekad izbije i mene.
Dobro si? - Da.
Nemoj se preopteretiti.
Ne mogu vjerovati da si nas izveo iz roaminga.
Nikad nisam izašao iz roaminga. Je li to uopće moguće?
Gdje ćeš? Šta radiš?
Vidjet ću mogu li dobiti signal. - Ne! Sjedimo i čekajmo
par minuta, čovječe. - Zašto?
Ne znam. Čekat ćemo auto.
Ne, ti sjedi i čekaj. Ja idem gore provjeriti.
Ah, sranje.
Sjećaš se kad smo se vozili terencem
i udaljili se nekih 350 kilometara od puta
jer smo se zadubili u ono o čemu god smo pričali?
Aha, a sada se ni ja ni ti ne možemo sjetiti o čemu.
Moglo bi biti ono...
Moglo bi biti ono kad si tvrdio da umjetnost može dostići tačku
na kojoj njen kvalitet postane više činjenica nego mišljenje.
To mi zvuči kao nekoliko sati života koje želim nazad.
Ili koji tim ima bolju odbranu, '85 Medvjedi ili Čelična zavjesa?
A, to teško da je diskutabilno. Medvjedi.
Pa, ovaj put je toga bilo dosta.
Čega? Besmislenog razgovora? - Bilo kakvog.
Kako stoje stvari s visokim finansijama?
Može se ovako reći...
u mom uredu ima jedan motivacijski poster
s orlom kako jezdi nebom i ta sranja.
Dane sam provodio samo piljeći u njega,
misleći jesam li ili nisam više za samoubistvo ili ubistvo.
Lijepo! Pa prestani.
Da prestanem? Šta ću onda?
Jesi li kad radio ono u drugom razredu,
znaš, pravio crtež
onoga... što bi želio biti kada odrasteš?
Čuo sam da je to pravi odraz onoga što uistinu želiš.
Ako radiš ono što si onda crtao,
onda si vjerovatno istinski sretan. - Da? I, šta si ti crtao?
Js? Mislim da sam crtao debelog pisca bez posla,
zato ga ubijam.
Hajde.
Ništa.
Dakle, Joanne se nije svidjela tvoja svirka, ha?
Imamo različit ukus.
Prije će biti, da ona ima ukusa.
Pa, meni se svidjela.
Karen se svidjela. - Hoćeš li prestati s tim?
Šta? Joanne se nije svidjela tvoja muzika,
i natjerala te da se riješiš svojih gitara.
Ne, nije me ni na šta natjerala.
Postalo je očito da neću imati puno prilika za svirku,
pa sam ih se otarasio. - Ona nije muzički kritičar.
Ona je recepcionar. - Ona je moja žena, Carteru, moja žena.
Samo kažem. - Znam tačno šta govoriš,
i kažem ti da prestaneš.
Davey je rekao da vas je vidio u radnji,
ali da ste samo prošli pored njega.
Da? Pa, pozdravi ga od mene. - Zašto mu ti ne kažeš?
Živiš na manje od 15 km od njega.
Pa, prilično smo zauzeti. - Misli da ga tvoja žena mrzi.
Ne. Ona ne ide puno na okupljanja, to je sve.
A kuća tvojih roditelja? Tamo je uvijek puno.
Ne posjećujemo ih često. - U redu.
Zato, nema Daveyja, nema porodice.
Popis ljudi koje voli je kratak. Nadam se da si ti na njemu.
Ozbiljno, hoćeš prestati?
Ni ne poznaješ je. - U pravu si. Ne poznajem je.
Kad god dođem da vas posjetim, vi ste zauzeti.
Iznenađuje me da te pustila na ovo sa mnom.
Evo ga! Evo ga!
O, hvala Bogu. Hajde. Evo ga.
Stani malo. O, sranje. Stani. Stani.
Stani! Stani! Dovraga!
Dovraga! - Buraz, jesi li dobro?
Stani! Stani!
Sranje! - Stani!
Stani. Stani!
Hej! Stani!
Stani!
Nevolje s autom? - Aha. Imali smo kvar prije par minuta.
Ne razumijem se u auta. Odbacit ću vas do grada.
To bi bilo sjajno. Hvala. Samo da uzmem torbu.
Vidi, prevoz. - Stani! Stani!
Oprosti. Stani. Ne treba nam. - Kako to misliš?
Oprostite, gospodine. - Ne beri brigu, sinko.
Bezopasan sam. - Ne. Ja...
Ne, u redu je. Nije to. Samo...
Kamionet, nije se pokvario.
Kako to misliš? - Izvadio sam žicu.
Ništa strašno. - O čemu ti...
Sekundu. - O čemu to pričaš?
Mislio sam da ćemo se ispričati kao prošli put.
Ali umjesto toga dobijem mobitele, autoputeve,
motele i jebene sportske radio stanice.
Htio sam sići s poznate staze.
Ti si odlučio odspavati,
pa sam pomislio da bi nam ovo dalo priliku da nadoknadimo.
Hvala, gospodine. - Jesi li ti skrenuo...
Jesi li siguran da je sve u redu? - Da. O, da.
Ja... definitivno sam siguran.
U redu. Hvala.
Stani! Stavi to unutra. - Ništa strašno, čovječe.
Stavi to unutra! Hoću da vidim kako starta.
To je obična žica.
Žao mi je zbog toga. Dajte nam sekundu.
To je obična žica. Gledaj.
Evo.
Zadovoljan? - Sve u redu, momci? - Da. Da.
Hvala. Velika hvala. Cijenim to. Ugodan dan.
Oprosti. Hvala što ste stali.
Jesi li ti lud?!
Izvedeš kvar u sred pustinje kako bismo mi razgovarali?
Da, i imali smo najduži razgovor.
Slučajnost. - Mogao sam pasti niz ono prokleto brdo i slomiti vrat.
Rekao sam ti da ne ideš. Mogli smo voditi savršen razgovor ovdje...
ali ti si se morao popeti na kletu planinu. - To nije bio razgovor.
Stao si sto kilometara u sred ničega
kako bi se ti mogao neometano istresati na moju ženu i posao!
Kakav je prsten bio? - Šta?
Zaručnički prsten. Kakve je vrste?
Kako to misliš, kakve vrste?
Je li dijamatni? - Kakve to ima veze?
Zašto ne želiš odgovoriti? - Dobro. Dijamantni je. Pa šta?
"Pa šta?" Zaboravio si sve u vezi "doktrine žvake"?
Doktrina žva... Zaboga. Mora da me zezaš.
Tebi se ništa nije dogodilo u posljednjih deset godina?
Znači, sjećaš se? - Da, kao nečega što je smućkalo
par pljugera koji nisu imali pametnija posla petkom naveče.
Nisam ja smućkao. Ti si taj. Ti si taj koji je rekao
da ne bi kupio burmu koja nije došla iz automata za žvake;
da siromašni svijeta jedni drugima otkidaju udove
kako bi ti imao na šta utrošiti platu.
To što si ti razgovor koji smo vodili
uz pivo i makarone odlučio uzeti za religiju
ne znači da ostatak svijeta boli dupe.
Dakle, odričeš se dijamanata.
Koga zaboli dupe, čovječe?
Odrekao si se svirke, prijatelja i porodice,
radi čega, cure koja se "odbila"? - Ma daj. "Odbila"?
Da. - Stvarno? - Da. Djevojka koja se "odbila".
Bio sam tamo. Vidio sam tebe i Karen zajedno.
Bio si lud za njom. I kad te ostavila, znaš...
Bio si u neredu. U redu? Događa se.
Ali četiri mjeseca kasnije, a ti se zaručiš sa sekretaricom?
Vrati se korak unazad i gledaj na to onakvim kakvo jest.
Zaljubio sam se. - Uspaničio.
Zašto uporno slušaš riječi koje stavljaš meni u usta
umjesto onih koje izgovaram? - Imaš prokletog psa.
Pa šta? Alergičan si! Uzmi tabletu.
Kako se zove pas? - Sun... Jebi se.
Ne. Ne, "Jebi Se"... U "Jebi Se" bih povjerovao.
"Jebi Se" je upravo onakvo ime kakvo bi ti dao psu.
Ne, ali tvoj pas se zove Sunašce.
Jebeno Sunašce.
Gledat ćeš u mene mirna izraza na licu
i reći mi da je tvoje mišljenje uzeto u obzir
odlukom koja je rezultirala jednom životinjom
na koju si alergičan, a koja je nazvana po Care Bearu?
O, Bože, u pravu si. Nisam mu ja dao ime.
Moja žena je laž. - Ne, ne, da nešto razjasnimo, može?
Samo mene radi. Ljubav tvoga života odlazi.
U redu? I, manje od godinu dana kasnije,
ti ženiš sekretaricu
koja voli pse i mrzi tvoju svirku.
Mislim da je razumno psumnjati.
Mislim da je razumno poslati email dobrom frendu Carteru.
Sjećaš se toga? "Koji kurac, čovječe?
U šta se uvaljujem? Jesam li pogriješio?".
Ja nisam ni odgovorio, a ti si kupio jebenu kuću!
Sjajno! Razumijem. U redu. Ti si...
Ti paziš... na jebenu kvadraturu,
umjesto na to što nemate ništa zejedničko.
To je u redu. To je bračno savjetovanje na BHT1.
Shvatam, čovječe. Shvatam.
A sada, nakon svih ovih kućnih popravki,
shvataš, da nisi popravio ama baš ništa.
I sad ti ništa ne odvlači pažnju. "Šta da radim?"
O, da, zaboravio sam.
To je sljedeće poglavlje u instant životnom planu
kojeg si nabavio u FIS-u! - Da. Rađaj!
To je posao koji se nikad nije dovršio.
"Upri licem prema dolje; nosom u žrvanj."
S mišlju samo o djetetu, možda prođeš ostatak života
zanemarujući činjenicu da si zajeb'o, čovječe.
Počinio si kolosalnu grešku i oženio, doslovno,
prvu koja je naišla. Šta... Daj. Daj. Jeb...
Ne kažem ništa što već ne znaš.
Samo progutaj ponos i vidjet ćeš koliko ima istine.
Još jednom spomeni moju porodicu i prebit ću te na mrtvo ime. Jasno?
U redu.
Slušaj, siguran sam da je taj Cole sjajan.
Siguran sam da je on najbolje što ti se desilo,
ali on nije zamjena za ljubav prema tvojoj ženi.
Joanne je bila u pravu.
Ti nisi ništa drugo do obično govno.
To je u redu. - Ulazi!
Ući ću kada budem dobar i jebeno spreman.
Tada ću ući.
Ti i Joanne protiv svijeta.
To je u redu. Dobro je. Znaš, toliko te je strah
priznati da si pogriješio,
da uvijek iznova griješiš.
Ali u redu je. Ako želiš i dalje vjerovati u svoje gluposti,
odvest ćemo te kući,
vratiti tvom savršenom malom životu
i "motivacijskim posterima," možeš se ponovo raštimati...
i pokušati zaboraviti da ti je život totalna gomila sranja.
Onda me možda mogneš nazvati za 20 godina
kada izgubiš jebenu kosu i opametiš.
Ne vjerujem da ćemo više razgovarati.
Svejedno.
Glupi seronja.
Vjerovatno je olabavilo.
Jesi li lud?! - Smiri se!
Da se smirim? Hoćeš da se smirim?!
Voziš se u trideset godina starom govnetu od kamioneta
u sred pustinje bez hrane i bez vode,
i ja treba da se smirim!
Nisam se zajebavao. Onesposobio sam ga, na kratko.
Trebao bi biti zahvalan... - Zahvalan! Tebi?!
... jer sam spreman pomoći ti. - Koji si ti klinac
da mi pružaš nekakvu životnu intervenciju, ha?
Ti si nezaposlen! Beskućnik!
Da, a ti mrziš svoj posao,
i imaš kuću koja je očito premalena za gitaru!
Tipično. Tako tipično.
Stalno činiš nešto za sebe,
a onda govoriš kako to činiš za svakoga.
Ne sviđa ti se moja žena, više se ne družimo,
pa hoćeš da se razvedem, za moje dobro...
Da. Jer mogu bolje, ali sve je to sranje.
Hoćeš da nađem nekoga ko ti se više sviđa. Za tvoje dobro.
Sranje. - Imam dobar posao. Dobro zarađujem.
Imam kuću, porodicu, a tebe to ubija, jer živiš u svom autu.
Zato se iskaljuješ na drugima
i obezvrjeđuješ ih jer mi nismo crtali
sebe u drugom razredu.
Ti misliš, ako odustanem, vratim se svirki i uspijem,
da ćeš biti sretan zbog mene? Jebeš to.
Bio bi jednako slijep od zavisti koliko i sada.
Pregazio bi me svojim autom/kućom...
Vjerovatno. - I onda bi mi rekao kako je to za moje dobro, je li?
Ne radi se o meni. Jebe se tebi za mene,
već o tebi i prilagođavanju nas ostalih tvom neuspjehu.
Hej, ja nisam propalica.
Mogu imati sve što i ti i više,
ali sam odavno odlučio da bi bilo bolje ići za svojim snom,
nego kupovati sranje iz Nove Forme
kako bi mi prijala ideja da sam
besmislen seljo koji povlači ručice i pritišće dugmad!
Meni je samo dan falio za... - Pravnu školu. Znamo tu priču.
Bemti!
Otišao si na test i uprskao. Imao si priliku u školi,
ali si odšetao radi umjetnosti. Je li tako?
Išao sam za svojim snom umjesto za platom.
Pogrešno. Ti si uplašeni i nesigurni mali frik
kome pisanje nije pomoglo,
pa je sav očajan trebao nekoga da ga opravda,
da ti kaže da si još uvijek inteligentan,
jo uvijek sposoban iako nisi prošao vražiji test.
Znaš šta bi trebao? Taj rezultat testa istetovirati na čelu.
Tako da, kad neko kaže, "Stani malo. Živiš u autu?"
možeš reći, "Da, ali odlučio sam biti pljuger, pa nema veze."
Misliš da si nas ostale prokljuvio, je li?
A tvoj posao je da nas suočiš sa stvarnošću?
Stvarnost je sranje od tvog pisanja.
Nećeš biti slavan niti prodati knjigu. Gubiš vrijeme.
Ti se suoči sa činjenicama. Ali kad god ti se primaknu,
uskočiš u auto i pobjegneš. Evo ti činjenica.
Pljuger koji živi u autu je zadnja osoba kojoj ću se obratiti
za savjet o tome kako srediti život.
Stoga, ako ne misliš izdati knjigu o životu
o tome kako si zaribao, što je jedino što ćeš ikad objaviti,
onda bi vjerovatno trebao začepiti.
Jesi li završio?
Jebemti!
Sranje. Sranje.
Sranje. Sr...
Neko će već naići.
Muka mi je od tebe.
Još ti nije vruće?
Kažu da noći ubiju više ljudi nego dani.
Tako sam žedan. Jezik mi je k'o letva.
Evo.
Dovrši.
Koliko se može izdržati bez vode?
Dva dana?
Ne znam. Nije važno. Ujutro ću otići po pomoć.
Sto kilometara je duga šetnja.
Samo ako ne vidim auto.
Mislim da sam vidio neke kupe na putu ovamo.
Ne znam.
Hej, znam da...
Znam da ne mijenja ništa, ali...
Izvini.
Ovo definitivno nije tvoja najpametnija zamisao.
Mislim, izvini zbog onoga što sam rekao.
Siguran si da se ne želiš izviniti što smo zaglavili?
Na smrt se mrznem jer si ti uvrijedio moju ženu.
Žao mi je zbog svega.
Stvarno misliš da mi je pisanje sranje?
Nije... nije loše. Samo...
Svi... svi tvoji likovi navuku rak i umru.
Ne svi. - U vezi toga sam poprilično siguran
da oko 75% ljudi umre... - Radi se o onkologu.
Da, a u onoj drugoj o ženi koja se napušila,
a dijete joj ispuzalo kroz prozor. Pisanje je dobro, ali...
nekako poželim da se ubijem.
Gledaj, te stvari se stvarno događaju, u redu?
Teško je prenijeti poruku ako niko ne čita knjigu.
Pomisao da "ja možda nemam talenta",
nije novina.
Samo...
čitav život ljudi
ti viču da kreneš za svojim snom i nikad ne odustaneš.
Ali, iskreno govoreći, kad bi svi išli za svojim snovima,
mi bismo bili planeta profi sportista i...
i astronauta.
Znaš, mora postojati neko
ko će čistiti zahode, zar nisam u pravu?
Kao što si rekao.
Ponekad je bolje ići za onim do čega ti je stalo
nego primiti ono do čega ti nije stalo, zar ne?
Stvarno? Šta ako je moj životni san
biti playmaker za Lakerse?
Bi li mi rekao da nastavim za njim? - Ne.
Upravo tako. Zato što "ne odustaj"
izgleda prokleto puno bolje
na šolji za kafu nego u stvarnom životu.
Jer neupjeh...
svakodnevni neuspjeh je... samo...
usamljena...
jadna rabota.
Slušaj, da sam mislio da trebaš prestati, rekao bih ti.
Ali ponekad, znaš, unutar svih tih ostalih stvari,
ponekad...
neke stvari ćeš izraziti u samo nekoliko riječi
da shvatim ono što sam godinama mislio.
A to nije samo tvoje čitanje mojih misli,
nego jednog njihovog dijela
koje nikad ne bi znao kako izraziti.
To nije samo neki debeli klinac koji ne zna izvesti skok-šut.
Ima nečega u tome.
Neke stvari koje izložiš, čovječe...
Mislim da se mnogo više njih urežu u tebe nego što misliš.
Varao sam Joanne.
Zezaš? - Ne.
Prije šest mjeseci na onoj konferenciji.
Samo se...
dogodilo.
Dupeta nam se smrzavaju u sred pustinje.
Misliš da ćeš se izvući s onim, "Samo se dogodilo?"
Samo... Bilo je s jednom ženom...
Zapravo djevojkom, 21, 22,
nečijim stažistom.
Duga smeđa kosa, te duge, vitke noge.
Imala je taj široki osmijeh.
I tako priđe ona meni, predstavi se,
pita s kojom sam firmom, bla, bla, bla, a ja ću, kao,
"Čuj, ako... ako tražiš posao, ja sam pogrešan tip,"
a ona će, "Ne, samo mislim da si zanimljiv."
Pa veli, "Hoćeš li na večeru?"
A ja shvatim da sam sve vrijeme držao ruke u džepovima
tako da ona nema pojma da sam uopće u braku.
I iznenada dobijem nekakav osjećaj, znaš,
kao onaj s knjigama i filmovima,
kao da sam konačno dobio priliku za bijeg,
da neko vrijeme budem neko drugi.
Onda se vratim u svoju sobu
i odjednom osjetim nekakav talas krivice,
poput čarolije,
i počnem misliti ovo je suludo. Zatim iznenada,
telefon mi zazvoni, zove Joanne.
Javim se i kažem,
"Drago mi je da si nazvala," i jest.
"Nedostaješ mi i volio bih da si sada ovdje."
A ona veli, "I ja bih voljela da sam tamo,
odvodna cijev se zapušila. - Da nazovem majstora,
ili ćeš ti pokušati popraviti? Jesi li razgovarala s komšijom
o kanti za reciklažu? Malo je neprijatno hodati s..."
Onda ona nastavi tako na nekih pet minuta.
Kada je prekinula vezu,
praktično sam otrčao do lifta.
A Annie... njeno ime je Annie...
Odemo na večeru,
i znaš o čemu smo razgovarali?
O nogometu na faksu.
Nema auto-osiguranja, ne vodi dijete u vrtić,
nema ogovaranja drugih roditelja koje i ne znam.
Samo običan razgovor bez napora. Nikad nisam...
Prvi razgovor u dugo vremena.
Na ljestvici od 1 do 10? - Deset.
Plus činjenica da je imala 21 čini je jedanaest ziliona.
Halo. - Nemoj me pogrešno shvatiti.
Joanne je veoma privlačna.
I ovo će zvučati plitko, ali...
Trudnoća je loša za tijelo.
Znaš, ponekad sam sebe zateknem
kako buljim u njena bedra i stomak,
i onda bih, kao...
šta bi sa ženom koju sam oženio, znaš?
Jasno ti je da si ti taj koji ju je takvom napravio.
Znam. Zbog toga se osjećam kao šupak samo dok pričam o tome.
Osjećam se kao šupak samo misleći na to.
Nemoj me pogrešno shvatiti.
Cole je najbolje što mi se ikad dogodilo.
Samo što je on najgore što se dogodilo našem seksualnom životu.
Nekoć sam gledao Joanne i htio skočiti na nju,
ali sada je gledam i ponekad pomislim...
A ovo je ponižavajuće, ponekad i loše
Teško mi je...
pripremiti se za nju.
A Annie?
Mogao bih biti spreman samo misleći na nju.
Bio sam spreman kad me pitala za moje ime.
Valjda, kad se oženiš, trebao bi reći da se odnos
proteže dalje od čvrstih bedara i uzanoga struka
i, kad sve to ode, da će te ostatak održati.
Samo što tako nije izraženo.
Ali da... da jest, bi li je ipak oženio?
Naravno, ali...
jednostavno ne shvataš koliko će ti stvari nedostajati,
male stvari, poput poljubaca. - Ne ljubiš više Joanne?
Da, stalno se ljubimo,
ali iz navike. Poput rukovanja.
Čak ni ne mislim o tome.
Ali kad me je Annie poljubila... jebote.
Svaka dlaka iza vrata mi se digla.
Teško je reći, ali u tom prvom poljupcu ima više toga
nego u svemu onome nakon četiri godine.
Tako je bilo u svemu. Bilo je uzbudljivo dirati je,
skidati odjeću s nje po prvi put.
Zatim... ostatak vikenda... na konferenciji,
sjedio bih na nekom glupom govoru,
a na umu bi mi bile jedino te malecne nožice
i one male crne gaćice,
i sam bih... osjećao sam kao da gubim jebeni razum.
Onda, za ručkom, nađem je...
i mi rasturimo ostatak konferencije,
jednostavon je rasturimo.
Učinili smo to četiri puta tokom konferencije...
jednom sat prije odlaska na aerodrom.
Moraš shvatiti,
ako Joanne i ja to radimo četiri puta mjesečno,
to bi bilo jebeno čudo.
Ali ja kao da sam znao da će zauvijek nestati,
samo sam... Nije mi bilo dosta.
I je li zauvijek nestalo?
Da, ponekad razmijenimo email, ali...
ništa ozbiljno.
Ali svaki put kad vidim njeno ime u Inboxu,
srce kao da mi preskoči otkucaj.
Hoćeš li je ponovo vidjeti?
Zašto? To bi samo sve pokvarilo, znaš?
Sve što osjećam prema Annie, osjećao sam prema Joanne.
Šta, da pobjegnem s ovom lijepom malom navijačicom. Onda?
Sljedeće što znam, razgovor s Annie je poput onog s Joanne,
ljubiti Annie je kao ljubiti Joanne. To je...
To ti brak čini.
Pitao si me spomenem li kad svirku Joanne.
Spomenem.
Kao navijen.
Svakih par mjeseci, probudim se
u panici da bi moj život mogao biti besmislen.
Ona proba neke haljine, dobije slom,
zekune se da će izgubiti 7 kila, da neće jesti.
Ja se zakunem da ću se odreći kravate za remen za gitaru.
Oboje kažemo, "Dobro te vidjeti, dušo. S tobom sam,"
ne vjerujući jednoj riječi koju ono drugo izgovori.
U tome je problem s brakom. Ti...
Ne možeš, a da ne naučiš lagati
onoj drugoj osobi kojoj bi trebao vjerovati.
Da te pitam nešto? - Šta?
Ne znam... Ne znam hoće li te to uzrujati.
Ako je tako loše, zašto to ne batališ?
Da ti vidim ključeve.
Rekao sam ti, milion puta sam pokušavao.
Samo... Daj da ih vidim. - Neće moći, buraz.
To je sve?
Dva ključa? - Da, zašto?
Pobogu. Kao da si orobio bravara.
Znam. Tu su moji... ključevi od kuće.
Imam ključ od ormarića u teretani. Alatnica.
Kljčevi od čamca.
Nemam blage veze čemu služi ovaj. - Bože. - Ili ovaj.
Znaš ono kad ljudi kažu da će pustiti korijen?
Pa, tako to izgleda.
Sranje.
Znaš šta sam oduvijek želio? - Šta?
Irokezu, jebenu irokezu,
poput onog tipa iz... iz "Taksiste".
Travis Bickle? Munjeni? - Da.
Ali nikad to ne bih mogao. - Zašto ne bi?
Zato što bi me moji ubili.
Onda sam radio kad sam otišao na faks i poslije faksa.
Onda sam se vjenčao i dobio dijete...
Pa?
Ne vidiš mnogo odgovornih roditelja
ili funkcionalnih članova društva s irokezom.
Pa?
Pa zaboravi na ludosti koje mijenjaju život
poput davanja otkaza ili ostavljanja žene.
Ni ošišati se ne mogu bez razmišljanja o ključevima,
a ključevi ne vole irokeze.
Pa, koliko dugo moraš slušati ključeve?
Dok ne odeš u penziju? Dok Cole ne ode na faks?
Do tad ću vjerovatno ostati ćelav.
Upravo tako.
Nekad sam imao nešto prikačeno s ključevima,
ali je stalno otpadalo.
Znaš li šta je ovo?
Ovo je multi-alat.
Znaš li šta je koja od ovih alatki?
Irokeza? - Buraz, ostavi taj multi-alat. Ne događa se.
Zašto ne? - Upravo sam ti dao kilu razloga.
Pa šta? Ovdje nema nikoga. Dupeta nam se mrznu
u sred pustinje. Nema nikog živog da te zaustavi. Irokeza!
Cole ne bi trebao vidjeti svog starog s irokezom.
Pa šta? Ti ćeš... Ti ćeš...
mu dokazati... da je dobro biti svoj na svom.
A Joanne?
Joanne je vjerovatno dosadno s tobom koliko i tebi s njom.
Vjerovatno te jedna irokeza razdvaja od tucanja kao zec.
Irokeza! Mo...
Hajde. Odjebi to, čovječe.
Jebi ga. Jebeš ključeve.
Učini to za sebe.
Zaboga, nisi...
Navlačiš ga.
Samo se... Opusti se. Ne budi mlakonja.
Evo ga.
Dobro izgleda, čovječe.
Evo ga.
To će ostaviti biljeg.
Daj, zajebavaš me?
Je li ravno? - Prilično je ravno.
Da? Liči li na Travisa Bicklea? - Izgledaš prilično ludo.
Šta veliš? - O, ne. - Sviđa li ti se?
Da. O, Bože. Dat ću ti sto dolara
ako mi dozvoliš da radim s tobom u ponedjeljak.
Ti nemaš $100. - Znam! Prodat ću nešto.
Prodat ćeš knjigu? - Nešto od vrijednosti,
poput mog bubrega. - Bože.
Ovaj izgled nikako neće proći.
Ma daj, čovječe. Novi Mitch dolazi.
Ne mogu vjerovati koliko si me puta porezao.
Ogrebotine će nestati, ali uspomene će trajati vječno.
Ne može se reći da se ništa nije desilo na ovom putu, ha?
Bože.
Šta?
Jesi li ikad bio ovoliko žedan?
Ne.
Stvarno?
Ima okus vode.
Daj. - Ima okus vode.
Plavo je i sapunjavo. - To je tečnost za pranje.
Šta si očekivao?
To je užasno.
Ja ne...
Neću više.
U redu.
Ne dopada mi se. - Pa...
Ja ću svoje sačuvati do sutra,
u slučaju da moram prošetati.
Pa, trebali bismo...
Vjerovatno bismo trebali odspavati...
Da. - U slučaju da moraš?
Da.
Svetog mu sranja.
Stani. Halo.
Halo? Zdravo. O, Bože.
Hvala. Čekaj.
Stani.
Kako... Kako ste? Dobro je vidjeti Vas.
Imali smo...
Ne idite nigdje. Imali smo...
problem sinoć.
Dobro Vas je vidjeti. Žao mi je.
O, Bože, imali smo neke frke oko mašine.
Valjda sam prćkao oko toga, ili... Nisam ga razmontirao.
U redu je. Sve je u redu, ali
bili smo ovdje cijelo veče
i cijeli dan juče.
Možda imate hrane ili vode? Bilo čega? Prevoz, znate?
Stani! Ne!
Šta to radite? Stani! Stani! Stani!
O, Bože.
Koji kurac radiš?!
Mislio sam da će nas povesti sa sobom.
I jest! Dok je ti nisi na smrt uplašio!
Nisi mogao sačekati jednu minutu da uđeš u taj uto.
Daj! - Ne znam...
Mislio sam da je... Mislio sam da...
Ličiš na prokletog dodatka horor filmu!
Sjeti se zašto tako izgledam.
Ovo... To je bila tvoja zamisao!
Čega se plašim? Šta ga može povrijediti? - Gotov si.
Upravo iz tog razloga ne možeš imati irokezu u stvarom svijetu.
Ošišao sam te, nisam izveo lobotomiju.
Ne osjećam se dobro.
Možda ima nešto s činjenicom
što dan provodim u pećnici, a noći u hladnjaku
bez ičega u mom sistemu osim sredstva za pranje!
Rekao sam ti da ne piješ to sranje. Imalo je okus sapuna!
Sve je ovo moja krivica.
Zbog mene smo zaglavili u pustinji.
Pa, zasigurno si nas uvalio za narednih dvadeset sati.
Hej, učini mi uslugu.
Ako budeš vidio još auta,
probaj ne biti toliki kreten!
Upravo ovo se događa
kad beskućnika pustiš da te ošiša!
Ne brini. Nazvat ću ti Joanne.
Reći ću joj da si dobro, da ćeš uskoro biti kući,
ali da ti se neće moći dignuti gledajući
njene debele butine osim ako misliš o svojoj djevojci Annie.
Hej, bolje ti je da zavežeš!
Onda će ti možda dati
taj razvod kojeg te je toliko strah tražiti.
Onda te voljene ključeve možeš dati Coleovom novom tati!
Ti smradu.
O, sranje.
Ti kučkin sine.
Dođi ovamo.
Dođi ovamo!
Ti kurvin...
Slomio si mi nos!
Jebem...
Dovraga.
Hajde!
Moje oko! Predah!
Jesi li dobro?
Dovraga!
Mislim da si mi slomio nos.
Sad ću morati nositi dva gipsa
i jebenu irokezu.
Hej, prestani se zajebavati i ustani.
Hajde. Ustaj!
Carteru.
Carteru?
Hej.
Ustaj!
Hej! Hajde.
Hajde.
Carteru.
O, sranje.
Čovječe. Tako mi je žao.
Carteru, daj, stari. Probudi se.
O, Bože.
Carteru, daj, stari. Ustaj. Ustaj.
Ustaj!
Jebem ti. Jebem ti.
O, Bože.
Jebem ti.
Koji...
Sve će biti u redu. Sve će biti u redu.
Znaš, razmišljao sam
o nečemu smiješnom.
Trebali smo se toga sjetiti ranije.
Uplašili smo onu staricu, čovječe.
Uplašili smo je.
Mislim, pogledaj me.
Sam bih sebe uplašio. Izgledam kao luđak.
Ali to je u redu, jer je vjerovatno otišla pravo u grad
i nekome javila. Vjerovatno je otišla u prvu kuću
ili prodavnicu ili bilo šta
i rekla, "Morate mi pomoći.
Neki tip s ludom frizurom je pokušao ući u moj auto."
Ali nisam pokušavao ući u njen auto.
Samo sam opipavao, znaš.
Samo sam se htio uvjeriti da nije kakvo priviđenje,
kao u crtanima, znaš?
Ali to je u redu. Dobro je.
To je vrlo dobro, jer je vjerovatno nekome rekla,
i oni će doći ovamo da provjere.
Vjerovatno su nekoga već poslali ovamo. Vjerovatno...
Vjerovatno su poslali policiju.
Policija vjerovatno dolazi ovamo.
Carteru.
Carteru, hej,
mislim da stiže policija.
Carteru, moraš se probuditi, stari.
Hoću da se probudiš!
Carteru!
Stiže policija. Stiže policija!
Moraš mi pomoći da shvate kako je došlo do ovoga.
Carteru, hajde!
Hajde! Halo!
Čuješ li me?
Jer ako mi ne pomogneš objasniti, neće razumjeti.
Hajde!
Sjećaš se mojih ključeva? Sjećaš se mojih ključeva?
Moram brinuti o mnogo čemu.
Hajde, stari. Probudi se.
Probudi se!
Jebem ti... Oprosti.
Carteru?
Carteru. Sveca mu!
Živ si! Živ si!
Carteru! Dobro. Čekaj tu.
Dobro si. Dobro si. Dobro si.
Sve će biti u redu. U redu?
Šta se događa?
Na smrt si me uplašio!
Eto šta se događa. - Moja glava.
O, moj Bože. Ne mogu vjerovati.
Ovo mi je najgora glavobolja u životu.
U redu, samo... Ostani tu.
Pobrinut ćemo se za tebe.
Sranje. O, jebo te.
Je li ovo sve moje? - Da. Većinom.
Zaboga. Šta ti se dogodilo, čovječe? - Ti.
Dobro, samo... Samo diši. Udahni.
Udahni. Udahni.
Dobro. - Tako. Dobro. Vrlo dobro. Vrlo dobro.
Nadam se da ne izgledam tako loše kao ti.
Recimo da je neriješeno.
Samo...
Šta mi je s rukom, jebote?
Izgleda slomljena.
Da. Baš izgleda slomljena.
Slušaj, ja samo...
Slušaj, ja... Nije važno. Samo mi je drago da si živ i zdrav.
Šta se dogodilo, jebote?
Svađali smo se. Ne sjećaš se? - Ne.
Zapravo, boli dok mislim.
Onda nemoj. Samo... Samo sjedi tu. Odmaraj.
Ionako nije važno. Gotovo je.
O, Bože. Gotovo je mrak. - Da.
I niko nije došao?
Ne. Nadao sam se da će ona gosođa poslati nekoga,
ali ona...
Samo polako. Ja ću osmatrati.
Pazi.
O, Bože. - Možda bih trebao...
Ne, ne. Ostani. - Moram se uspraviti na sekundu.
Koji je to đavo?
Pa, to... - Koji je to kurac?!
Ne razumiješ. Mislio sam... - Koji je to kurac?! - Slušaj.
Ne prilazi! - Slušaj. - Odmakni se od mene!
Daj, Carteru. Mislio sam da si mrtav.
Mislio sam da si... - Ne prilazi!
Ja... nisam osjetio puls. Provjerio sam... Nije ga bilo.
Nisam znao šta ću.
Pa si me htio zakopati u jebenu rupu?! - Ne, ne.
Nije tako. Slušaj. - Jesi li ti lud, jebote?!
Potukli smo se, a ti si povukao nož na mene!
Slomio si mi jebeni nos! - Odjebi! - Ujeo si me za gips!
Šta sam trebao? Hajde. Samo...
Pokušao si me ubiti, jebote! - Nisam, stari. Samo...
Gdje ćeš? Šta to...
Odjebi tamo! - Dobro! U redu. Slušaj...
Ubit ću te. - Nisam znao.
Uspaničio sam. Uspaničio sam, u redu?
Uspaničio sam. Nisam znao šta ću.
Nisam se dobro osjećao. Mislio sam da si mrtav.
Mislio si da ću to učiniti. Nisi li? Nisi li?!
Mislio si... Mislio si da ću to učiniti,
da ću ti sjebati tvoj... savršeni mali život,
pa si me htio... zakopati,
zakopati me u ovoj pustoši.
Glupi, osamljeni prijatelj romanopisac...
Ne. - ... koji nikome ne bi nedostajao.
Nisam. - Odjebi od mene! - U redu. Gdje ćeš?
Nazad! - Gdje ćeš? - Ubit ću te! - U redu... žao mi je.
Ne idi za mnom. - Hej. Molim te, ne idi!
Carteru.
Carteru?
Prestani se zajebavati.
Plašiš me.
Jebem ti!
Nosi se odavde!
Hej, Mitchell.
Nije mi dobro.
Bilo bi lako, jebote.
Samo pređem ovim preko tvoga vrata
i zatrpam te u ovoj rupi, Mitchell,
i zauvijek te ostavim u ovoj rupi bogu iza leđa.
Morao bi biti lud.
Ne. To se dogodilo maloprije...
i još uvijek to ne mogu.
Zašto si u rupi?
Zato što je toplije.
Ovdje smo.
Ti... Čuješ li nešto?
Ja bih drugačije postupio.
Uveo bih promjene.
Da. I ja.
Znaš, nije to tako loša ideja.
Samo što mi...
Nismo to učinili kako treba.
Pa...
drugi put.
Mora biti nečega.
Carteru.
Carteru. Carteru.
Možeš li hodati?
Pogledaj. Otkrio sam još jednu tačku.
To možda i nije grad.
Pa, šta je, onda? - Možda je samo tačka.
Ne možeš imati tačku ako tamo nema ničega, zar ne?
Ne znam. - Slušaj, sunce zalazi tamo,
tamo je zapad, tako da imamo...
Nemoj jesti Shredded Wheat.
To je jugozapad, tako da mi... moramo ići onuda.
Šta ako se izgubimo? Ili budemo pojedeni ili...
ili slično? - Ne, koristit ćemo sunce
kako bismo bili sigurni da smo u ravnoj liniji.
U redu? Mislim da bismo u ovakvom stanju
vjerovatno mogli ići oko kilometar i po na sat.
Za dan smo tamo.
Trebali bismo ostati blizu puta,
a onda će neko doći po nas.
Nismo vidjeli auta još od one starice.
Šta ako si u pravu? Šta ako...
Šta ako je ovaj put zatvoren kao što si rekao?
Ne mogu... Ne mogu ovo stalno raditi.
Ne mogu ja to. Čuj, ako se želiš izvući...
ako ne uspijemo, želim bar pokušati, u redu?
U redu.
Idi ti. - Šta? - Idi ti. Ja ne mogu.
Umukni, jebote. Ne idem bez tebe.
Meni će biti dobro. - Neće. Ležiš u jebenoj rupi. Hajde!
Imam tri sata dok ne počnu vrućine.
Možeš ti to. Ovo nam je najbolja prilika.
Neću uspjeti. - Hoćeš, Carteru. Sjećaš se Grand Canyona?
Kad si me konopcem izvukao. - Mitchell. - Sjećaš se?
Izgubio sam puno krvi.
Idi ti. - Hajde. Ustaj! Hajde. Ustaj!
Hajde. - Čekaj.
Jebi se. - Hajde. - Pomozi mi da se dignem.
Ja ću te nositi.
Hajde.
Dođi ovamo.
Šta?
Čujem nešto.
# Rekao sam joj da je volim #
# I živio bez kajanja
# O, Laura
# Samo si se okrenula
Ne!
# O, Laura
# Samo si se okrenula
# Samo okrenula
# O, ništa
# Te neće navesti da ostaneš
Naprijed ili nazad?
Imam nešto za tebe.
Našao sam nešto.
Vidio sam nešto.
Vidiš?
Gle. Idu u grad, vjerovatno. - O, moj Bože.
Bože.
Hajde.
Jesmo li dobro? - Da. Idemo.
Poslije tebe.
U redu. - Samo da...
Je li teško?
Aha.
Javi se. Halo.
Halo. Halo!
Sjećaš se ujaka Cartera?
Hej, kuco. Hej, šta je bilo?
Kako si, čovječe? - Dobro sam.
Sjećaš se ujaka Cartera? - Vrlo dobro.
Hej, Cole.
Niska petica. Ovo je sve.
Da? To je to? - Aha.
Jesi li siguran?
Hej, Cole. - Da?
Zašto ne pokažeš ujka Carteru njegovu sobu?
Dobar dječko, Cole. - U redu. Obavimo ovo.
U redu. - Hvala. Imaš ga.
Dakle, to je to? - To je to. - U redu.
U redu, stari, idemo.
Evo. - Spreman?
Jesi li siguran da je sve u redu?
Zezaš me? To je najmanje što mogu učiniti.
Osim toga, pružit ću sebi priliku da odvalim golem komad.
Ponosan sam na tebe.
Pa, od sada samo teče.
Koliko će vam vremena trebati da oplovite svijet?
Znaš, ostat ćemo s roditeljima nekoliko dana,
i ja još uvijek nisam siguran da ćemo se provući,
ali ako uspijemo, ulaznice su otvorene,
pa možemo izabrati kontinent i ostati dok nam ne dosadi
ili, znaš, dok nam ne ponestane novca.
Znaš, ona... ona nije...
ono što sam mislio da jest, znaš? Mislim...
Uopće nisam znao.
Pa, i ona isto to kaže za tebe.
U redu, dođi.
U redu. Vidimo se. - Budi dobar. - U redu.
Čuvaj se. - U redu.
Halo.
Jesam te probudio?
Ne, samo... Završavam neke stvari.
Šta se događa?
Znaš,
samo sam htio s nekim porazgovarati.
Osjećam se...
čudno.
Jesi li ikad pomislio da ti je potreban san?
Valjda...
Mislio sam da sam prešao tačku
na kojoj sam doista mislio da se ljudi mogu promijeniti.
Barem tačku na kojoj sam mislio da ja mogu.
Zvuči kao prijatno iznenađenje, zar ne?
Da. Apsolutno, samo nisam siguran da vjerujem.
Da vjeruješ u šta?
Da je ovo stvarnost.
Pa, koja je alternativa?
Ovo će zvučati malo suludo.
Zamisli. Nazvao si me usred noći
s nečim što zvuči pomalo suludo? - Dio mene vjeruje...
da nismo uspjeli izaći iz pustinje...
da ležimo tamo, savladani...
i da je ovo dio naše mašte.
Rekao sam ti da će ovo zvučati suludo, ali...
I nisi iznevjerio očekivanja.
Hoćeš reći da uopće nisi sumnjičav
što je sve prošlo onako glatko?
Sumnjičav? Ne.
Ja sam zapanjen, impresioniran,
ali nisam sumnjičav.
Pa, možda bi trebao. Mislim, razmisli.
Stvari bi mogle biti malo predobre da bi bile istinite.
Znaš šta hoću reći? - Vjeruj mi, da sam ovo izmišljao
bilo bi mnogo više dobitnika lutrije i supermodeliranja.
Pa, barem me uvjeri da je moguće,
znaš, da život stvarno
može napraviti mali zaokret, da se stvarno možeš...
ponovo pronaći. - Šta je teže za povjerovati,
da stvari konačno idu onako kako si želio da idu
ili da je sve ovo u tvojoj glavi?
Ne znam. O tome nemaš mišljenje?
Ne znam za tebe, ali ovo bolje da je stvarnost za mene,
jer ako smo još uvijek negdje usred pustoši,
onda sam upravo završio zamišljenu knjigu.
To je... To je bilo vrlo, brlo brzo.
Reci mi kako zavšava.
Pa, taj dio je zanim...
Carteru?
Govno jedno.
SkeeLo
FILMO-CENTAR
WWW.FILMOCENTAR.WEEBLY.COM