FILMO-CENTAR
Što ja to radim? Tako sam blijed. Trebam više izlaziti.
Trebam bolje jesti. Držanje mi je užasno.
Trebam se ispraviti. Ljudi će me poštivati budem li stajao uspravno.
Što mi je? Samo se želim povezati. Zašto se ne mogu povezati s ljudima?
Tako je. Jer sam mrtav.
Ne bih trebao biti toliko oštR prema sebi. Mislim, svi smo mrtvi.
Ova djevojka je mrtva. I onaj tip. Onaj u uglu je definitivno mrtav.
Isuse, kako užasno izgledaju.
Volio bih se predstaviti, ali ne sjećam se svog imena.
Mislim kako počinje s"R", ali to je sve što znam.
Ne sjećam se imena. Niti roditelja. Niti posla.
Mada po odjeći moglo bi se reći kako sam bio nezaposlen.
Ponekad gledam druge i zamišljam tko su bili.
Ti si bio domR.
Ti si bio sin bogatog predsjednika neke korporacije.
Ti si bila osobni trener.
A sada ste leševi.
Pokušavam složiti priču, kako se ova apokalipse dogodila.
Je li u pitanju kemijsko oružje? Ili neki virus? Radioaktivni majmuni?
Zaista, nije ni bitno. Ovo je ono što smo sada.
Ovo je moj tipičan dan.
Šetam naokolo, povremeno se sudRajući s drugim ljudima.
Nisam se u stanju ispričati. Niti bilo što reći.
Sigurno je prije bilo bolje, kada su svi mogli pričati.
Kada su mogli pričati o svojim osjećajima i uživati?u društvu.
Ovaj aerodrom, sad nam je svima dom. Ne znam zašto.
Vjerojatno zato što ljudi čekaju na njima, ali nisam siguran što mi čekamo.
Čovječe! Ove zovu Koščati.
Nas ne diraju mnogo, ali bi pojeli sve sa pulsom.
Iskreno i ja bih, no mene to još uvijek muči.
Svi postanemo kao oni jednom. Dođe trenutak kada odustanemo.
Izgubimo nadu. Nakon toga nema povratka.
Čovječe, to je odvratno. Prestani. Ne čačkaj, bit će još gore.
Tome se imam nadati. Pomalo je depresivno.
Ne želim biti ovakav. Usamljen sam. Izgubljen.
Doslovno, izgubljen. Nikad nisam bio u ovom dijelu aerodroma.
I oni su izgubljeni. Lutaju naokolo i nikad nigdje ne stižu.
Osjećaju li se zRobljeno? Žele li više?
Jesu li jedini?
"Svaki put kad mislim na tebe ostanem bez daha."
"Još uvijek sam na istom mjestu, a ti daleko miljama."
"I pitam se zašto si otišla."
"Oluja noćas bijesni u mom sleđenom srcu."
Ovo je moj najbolji prijatelj.
Pod tim podrazumijevam, povremeno režimo i čudno se gledamo.
Ponekad skoro pa razgovRamo.
Dani tako prolaze.
Ponekad izgovorimo i pravu riječ. Bude to nešto kao:
"Glad" i - Grad.
Iako ne možemo pričati, po pitanju hrane ukusi nam se ne razlikuju.
Odlazak u skupinama ima smisla.
Pogotovo što svatko, čak i bakice, pokušavaju skratiti nas za glavu.
Čovječe, al' smo spori.
Ovo će potrajati.
"Živjeli. Hvala vam za današnju pomoć."
"U ovih 8 godina od kako je kuga uništila naš svijet..."
Što misliš, bližimo li se pronalasku lijeka? - Nitko više ne vjeruje u lijek Jules.
"Mladim dobrovoljcima poput vas, zajednički skupljamo stvRi izvan zida."
"Prije toga, upozorenje."
"Iako leševi izgledaju kao ljudi oni to nisu. Oni ne razmišljaju niti krvRe."
"Bio to, majka ili najbolji prijatelj, više im ne možete pomoći."
"Njih nije briga. Nemaju osjećaje. Nisu sposobni za sažaljenje."
Zvuči kao netko koga poznajemo, tata? - "Samo ih zamislite ovako."
"Kao sinove i kćeri bezdušnih ljudskih ostataka na planeti."
"Vi ste bitan element koji stoji između nas i istrebljenja."
"Zato imate obvezu vratiti se sigurno",
"A ako se sjetite treninga, uspjet ćete. Sretno."
"Neka vas Bog štiti. I neka Bog blagoslovi Ameriku."
S- A-D! - Idemo.
Dišite.
"Rekao je: 'Govori jasno'"
"Ali nije se tako i ponašao."
"Bila sam mu samo kao čaša."
"Ispunio bi me cijelu, a onda me ispraznio."
"To je sumnju izazvalo",
"Da osjećali smo isto, ali u vrijeme različito."
Berg, imaš li namjeru pomoći nam? - Ne danas. Rekli su kako ne treba.
Jeste li čuli? - Ja jesam. Trebali bi bježati.
Ne možemo pobjeći. Imamo zapovijedi.
Imate li predstavu koliko se lijekova potroši na mjesec.
Trebaju nam lijekovi za preživljavanje. - Zvučiš kao moj otac.
Hvala. - To nije bio kompliment.
Evo. Uzmite Prozak On će vas oraspoložiti.
Rekla sam vam, nešto sam čula.
Perry, bježimo odavde.
Imamo zapovjedi, Jules.
Ionako nije ništa. PaničRite bez razloga.
Ciljajte im u glavu.
"Poruku jednu šaljem kao telegraf ka duši tvojoj."
"I ako ne mogu premostiti ovu razliku"
"Zaustavi ovaj nepodnošljivi bol u srcu mom."
"Uopće mi ne nedostaješ od kako si..."
Sad si moj, faco.
U pomoć.
Lijep sat.
Ne ponosim se ovim.
Bio bih zahvalan kad bi na tren skrenuli pogled.
Ne volim povrjeđivati ljude. Ali, ovo je sada moj svijet.
Ovaj novi osjećaj gladi, moćna je stvR.
Ne pojedem li sve, izostavim li mozak, ustat će i postati leš poput mene.
Ali, pojedem li ga dobijem njegova sjećanja, misli, osjećaje.
Žao mi je, ali ne mogu odoljeti. Mozak je najukusniji dio.
Pomaže kako bi se opet osjećao kao čovjek.
"Perry, sviđa li ti se?"
Ne želim te povrijediti.
Samo želim osjetiti ono što si ti osjećao.
Da se osjećam malo bolje. Malo manje mrtvo.
Perry, mislim da te volim.
Reci nešto. ZR nećeš ništa reći?
Mislim da i ja tebe volim, Julie.
Nedostaju mi?avioni. Mama je govorila da izgledaju kao drevni crteži.
Sviđa mi se što se sjećaš takvih stvRi.
Da se ne sjećaš, sve bi nestalo.
Svijet je baš u kaosu. - Ne cijeli.
Budalice.
Perry, gdje si?
Julie...
Sigurna...
Dođi... - Što?
Ne znam zašto ovo radim. Što mi je?
Nitko od njih nije živo biće odveo kući. Zašto? Zato što to nije normalno.
Sada misle kako je jedan od nas. Prinova u obitelji.
Mislili bi kako sam lud, kada bi mogli razmišljati.
Zašto je ovo tako čudno? Što ja to radim?
Dom.
Ne... jesti...
Ti... sigurna...
Dobro. Možda trebao bolje promisliti o ovome,
ali bilo mi je jasno kako je trebam ostaviti malo nasamo.
Postoji mnogo načina kako upoznati nekoga.
Pojesti mozak njenog momka je pomalo nesvakidašnji način, ali...
Ovo je posebna večer. - Posebna večer, gospodine?
Mamin rođendan.
Za Dianu. - Za mamu. Mamin rođendan.
Perry, Julie mi kaže kako se baviš poljoprivredom.
Kaže kako se ne misliš poput svog oca baviti građevinom.
Na zidu nam trebaju dobri ljudi. - Ne obraćaj pozornost, Perry.
Tata vjeruje kako će se čovječanstvo spasiti napravi li utvrđenje,
strpa sve u njega i onda s oružjem čeka na vratima.
Julie, bez zidova sada bi jeli mozak umjesto riže. -Tata...
Ovo je jedini put kroz zid. Bilo gdje drugo će nas spriječiti.
Dobro? - Idemo.
Hajde. Nije tako strašno. Idemo.
Već dva dana nisam čuo ni riječi o njemu.
Na građevini je, Perry. Radi. Mog tate ne bude tjednima i ne javlja se.
Bit će on dobro. - Da. Dođi.
Tata.
Nemoj.
Hajde. Idemo.
Nije ni čudo što me se plaši. Treba mi drugi pristup.
Dobro. Idemo ponovo. Ne budi jeziv. Ne budi jeziv.
Što radiš?
Molim te, ostavi me na miru.
Zašto baš ja? Zašto si me spasio?
Ne... Plači...
Sigurna...
Čuvat ću te...
Što si ti?
"Lijem suze jer mi nedostaješ, ali imam pravo i na osmijeh."
"Djevojko, mislim na tebe svaki dan."
"Događalo se da nisam siguran, ali ti si me uvjerila u pravu stvar."
"Nema sumnje sad si u mom srcu."
Gladna sam.
Pusti me.
Nije sigurno. - Nije sigurno?
Da, baš.
Onda ćeš morati otići i nabaviti mi hranu, jer umirem od gladi.
Molim te. Bila bih ti vrlo zahvalna za malo hrane.
Dobro.
Bože.
Oni loviti... Ne trčati...
Dođi. Sigurna. - Ne mogu ostati ovdje?
Budi mrtva.
Važi?
To je previše.
Rekao sam ti, nije sigurno.
Da, shvatila sam.
Ali sam stvarno gladna.
To!
Bože.
O, ne. Prestani buljiti. Opet se ponašaš čudno.
Hvala. Bože moj.
Čovječe. Ne sjećam se kad sam posljednji put pila pivo.
Izgleda nisi toliko loš, gospodine... Zombi?
Ja... Ime...
Imaš ime? Kako se zoveš?
R...
Ovo ne ide baš kako treba. Dođe mi opet umrijeti.
Ime ti počinje na R?
Robert? Richard? Randy?
Raphael? Ricardo?
Zašto te ne bih zvala R?
I to je neki početak, zar ne?
ar, želim ići kući.
Nije sigurno. - arazumijem to.
Čuj, znam spasio si mi život i zahvalna sam ti na tome.
Ali, ti si me uveo tu, što znači možeš me i izvesti.
Ne može ići. Tek je došla. areci joj da mora pričekati.
areci joj da će oni primijetiti.
Moraš sačekati.
Oni će primijetiti.
Nije loše.
Koliko? - Par dana.
Oni zaboraviti.
Bit ćeš dobro.
Ima li drugih kao ti?
Nikad prije nisam čula o lešu koji priča.
Osim onog režanja.
Dobro. Par dana, a?
Što da radim ovdje par dana?
Ovo je strava.
Želiš probati?
Za ime Boga.
Lijevo stopalo. Dobro. Čekaj. Izaberi stopalo.
Koristiš oba. Jednim stopalom...
Eto ga.
To je to.
Dobro. Gledaj kamo voziš, pajdo.
Isuse, ar. Ovo je bio divan automobil.
Koja je fora sa gramofonom? Ne znaš koristiti I-Pod?
Bolji zvuk.
Ne čujem čišći zvuk.
Više života.
Istina, ali i više problema.
Opet ti s tim slijeganjem ramenima.
Prestani više, slijegalo. To nije lijepo.
StvRno?
Imaš baš strava ploče. Odakle ti?
Skupljam stvRi.
To vidim. Prijatelju, pravi si užas.
Znala sam jednu dobru prodavaonicu ploča.
Dopala bi ti se. SuPerry je. Bila je suPerry.
Dobro.
"Imao sam ženu i djecu u Baltimore Džeku
"Otišao sam se provozati i nikad se nisam vratio"
"Poput rijeke što ne zna kamo teče"
"Skrenio sam pogrešno i ne prestajem voziti."
"Svakome je srce gladno."
"Položi novac i odigraj svoj dio."
"Svakome je srce gladno."
"Sreo sam je u Kinston bRu"
"Zaljubili smo se, ali sam znao da i to ima svoj kraj."
"Ono što imali smo poderali smo na dijelove"
"I sad sam opet u Kinston bRu."
"Svakom je srce gladno."
"Položi novac i odigraj svoj dio."
"Svakome je srce gladno."
Mogu li nešto pitati?
Moj dečko. Nastradao je tamo.
Hoće li se i on vratiti, kao jedan od vas?
To je dobro. Valjda.
Nešto mu se dogodilo.
Mnogo toga mu se dogodilo.
Vjerojatno je došao do faze kad više ne možemo prihvaćati.
U mom svijetu ljudi stalno umiru.
Možda ne djelujem tužna jer ga nema, no jesam.
Ali, mislim kako sam se pripremala za to veoma dugo.
"Živio sam neki drugi život, krvav i umoran
"Gdje tama je bila vrlina, a put blatnjav."
"Došlo mi je iz pustinje bit će oslobođeno forme."
"Ulaz", rekla je"Sakriću te od oluje"
Što si ti?
"I ako opet naiđem ovuda, možeš biti siguran"
"Za nju ću se uvijek truditi to ti dajem riječ."
Sigurno je lijepo spavati. Volio bih kad bih i ja to mogao.
Kad bih bRem mogao sanjati. Tu opciju ja nemam.
Mrtvi ne sanjaju. Ovo je najbliže tome što imamo.
Sinko, jesi li siguran u to?
Dobro nam došao.
Žao mi je zbog tvog gubitka. - I meni.
Dajte mu jednu i pokažite kako se koristi.
Barte, imaš li namjere pomoći nam?
Jeste li čuli? - Ja jesam. Trebamo otići.
Ne možemo pobjeći. Imamo zapovijedi.
Zvučiš kao moj otac. - Hvala.
To nije bio kompliment. - Rekla sam vam, čula sam nešto.
Ciljajte im u glave.
Rekao si par dana. R, prošlo je par dana.
Moram ići kući.
Ostani... Drugi.
Sigurna.
Što?
...Sa mnom
Živo?.. Jesti.
Jesti.
Bože. - Idemo.
Jesti.
Ovuda.
Pođite sa mnom.
Što? Ne.
Mogu pomoći. - Tko je, dovraga, vas pitao?
Sviđa mi se.
U redu je. - Naravno.
Dobro smo. Vozi. - Držite se.
Tako mi je drago što te vidim.
Jesi li dobro?
R?
Ti vozi. - Odlična ideja.
"U prvom zraku svjetlosti
pored Noinog tijela umotanog u bijelo..."
Isuse, smrzavam se.
Moram se zagrijati - "Nasukan je svaki bol..."
Ovo je jedan od posljednjih dijelova koje je tata evakuirao.
Možda u ovim kućama ima hrane.
Dođi.
Zaključano je.
O, Bože. Vidi što su imali.
Ove nisam vidjela cijelu vječnost. Ptičica.
U redu je. Vidi.
Važno je sačuvati uspomene.
Pogotovo sada kad se svijet bliži kraju.
Sve što vidiš, možda vidiš posljednji put.
Perry je to obično govorio.
Izvoli. Slikaj ti.
Iscrpljena sam.
Gore je krevet koji nije loš, pa idem spavati.
Dobro.
R? - Što?
Mislila sam...
Znaš... Možeš spavati gore, ako želiš? Na podu.
Strah me u ovoj kući.
Dobro.
Da li osjećaš?
Osjećaš li u...?
Sranje. To je moj otac. Natrag.
On bi te ubio.
Da te ugledao, pucao bi ti u glavu
i više te ne bi bilo.
Odjeća je i dalje mokra.
Moram je skinuti da se osuši.
Opusti se.
Sranje!
Ne gledaj. - Dobro.
Sranje!
Moraš li jesti ljude? - Da.
Inače ćeš umrijeti?
Da. - Ali, mene nisi pojeo.
Spasio si me. Iako sam ručak.
Sigurno ti je bilo teško. Biti zaglavljen u tome.
Vidim kako se trudiš. To isto i ljudi rade.
Pokušavamo biti bolji.
Ponekad nam se sve smuči.
A vidi tebe. Trudiš se mnogo više od bilo kojeg čovjeka kojeg sam vidjela.
R, ti si dobra osoba.
Kako bilo... - To sam bio ja.
Što si ti?
Hoću reći... Mislim kako sam na neki način to znala.
Jesi?
Da. Valjda sam se nadala da nisi.
Žao mi je.
Julie, ja...
Jako mi je žao.
Mrtvi ne spavaju.
Društvo, kad bi mogli birati koji god želite posao.
Zamislite da je sve drugačije. Što bi radili?
Medicinska sestra. - Stvarno?
Da. Liječila bih ljude i spašavala živote.
Pronašla bih lijek. - Sviđa mi se to.
Što mislite, hoće li jednog dana netko shvatiti sve ovo?
Da će ekshumirati cijeli svijet? - Ekshumirati?
Što ti to znači? - Ekshumirati znači oživjeti.
To znači iskopavanje. Iskopavanje leševa.
Kako bilo. - Što ti ovdje radiš?
Sanjaš? - Nisam siguran.
Lešu, ti ne možeš sanjati. Snovi su za ljude.
Perry, začepi. Može sanjati ako želi.
Što je s tobom, R? Što bi ti bio?
Ne znam... Ne znam ni tko sam. - Možeš biti što god želiš.
Zar se ne kaže tako? - Možemo pobjeći? Ti i ja?
Nema ništa od toga, ljubavniče.
Ne nakon što si joj priznao kako si joj pojeo bivšeg.
Shrek.
"Tako je hladno. Znam da ne možeš vjerovati."
"Ponekad moraš s osjećajima se suočiti."
"Kad te više nije briga hoćeš uopće ustati."
"Ima tisuću stvari koje ne mogu razumjeti."
"Kako se nosiš s paklom koji sam ti priredio?"
"Kada bih znao način, kraj tebe bih sad bio."
"Postoje određene stvari, koje ne možeš promijeniti."
"Postoje određene stvari... Nadam se, znaš da mi je stalo."
Toliko što se snova tiče. Ne možeš biti sve što želiš.
Ja ću uvijek biti spori, blijedi, pogrbljeni, mrtvooki zombi.
Što sam uopće mislio? Htjet će ostati sa mnom?
Beznadno je. Evo što sam dobio, zato što sam želio više.
Trebao sam biti sretan s onim što sam imao. Stvari se ne mijenjaju.
Treba to prihvatiti. Lakše je bez osjećaja.
Kad bih bar mogao ne osjećati sada ovo.
"Previše noći proveo sam sam. Previše ponosan da ti priznam."
"Malo strpljenja tad bi mi pomoglo, ali u modi je bilo pauzirati malo."
"Molio sam sve anđele neka prenesu poruku do glave njezine."
"Postoje određene stvari, koje ne možeš promijeniti."
"I zato ću čekati. Nadam se, znaš da mi je stalo."
"Tako hladno. Znam da ne možeš vjerovati."
"Ponekad moraš s osjećajima se suočiti."
"Kad te više nije briga hoćeš li uopće ustati."
"Ima tisuću stvari koje ne mogu razumjeti."
"Kako se nosiš s paklom koji sam ti priredio?"
"Kada bih znao način, kraj tebe bih sad bio."
"Postoje određene stvari, koje ne možeš promijeniti."
"Postoje određene stvari..." - Predstavi se.
To sam ja, Kevine. U redu je. Dobro sam.
Stani.
U redu je. Nisam inficirana. - Rekao sam stani, Julie.
Dobro. U redu.
Je li dobro? - Jeste, gospodine.
Zdravo, tata. - Poslao sam gomilu jedinica
da te traže. Nora je rekla kako su te odveli.
Jesu, ali sam pobjegla. Primirila sam se u kući u predgrađu.
Našla sam auto i došla sam ovamo. - Sigurna si kako te nisu ujeli?
Izgledam kao inficirana? - Moramo biti sigurni.
Znam. Dobro sam.
Mislio sam kako sam te izgubio.
Nisi, tata. Ovdje sam. - Dobro nam došla.
Da, dobro je biti opet ovdje.
Vratit ću se kući. Uklopiti se. Prestat ću razmišljati toliko.
Zaboravit ću je, kao što sam zaboravio i sve ostalo.
Sranje. Hladno mi je. Je li ovo to?
leševima nije hladno.
Što radite ovdje? - Koščati nas jure.
Krenuli smo tebe naći. Gdje je ona?
Otišla kući.
Jesi li dobro? - Nisam.
Kučke.
Koščati te traže.
I nju.
Započeli ste nešto...
Vidio sam slike. Sinoć.
Sjećanja na moju mamu.
Ljeto. Puding. Gandžu.
Djevojku. - San.
San?! - Mijenjamo stvari.
Da, mijenjamo.
Moram joj reći.
Hoćete li pomoći?
Pomoći da ekshumira?
Slušaj.
Jebeš sve, hoćemo.
Čekajte ovdje.
Budi pažljiv.
Čekat ćemo ovdje.
Julie i ja smo drugima dali nadu. I to se brzo širilo.
Očito se Koščatima to nije svidjelo. Zato su nas vjerojatno i tražili.
Moram reći Julie. Moram joj objasniti što se događa
prije nego bude prekasno. Moram... O, ne. Molim te. Idi.
Idi s prijateljima. Iš. Ostavi me. Tako je. Dobro je.
Ne, Nora. Ozbiljna sam.
Leševi je samo glupo ime, koje smo smislili za stanje
koje uopće ne razumijemo. - Da.
Bože. Što nije u redu sa mnom?
Dobro. Moram ti nešto reći. Ovo će biti čudno.
Molim te nemoj se izbezumiti. - Neću.
Nedostaje mi.
Nedostaje ti on? - Znam...
U smislu dopadanja? - Ne...
U smislu hodanja? Zombi dečko?
Znam, teško je upoznati momka, zbog apokalipse i svega ostalog.
Vjeruj mi, znam. I znam nedostaje ti Perry.
Ali, ovo je zaista uvrnuto. U smislu, voljela bih kad bi
imali internet, i potražim šta nije u redu s tobom.
Začepi. - Dobro.
Dobro. Spremna sam za krevet.
Drago mi je što si se vratila. - Da.
Lijepo sanjaj o svom zombiju. - Dobro.
Julie.
Bože moj.
R?
Što radiš ovdje? - Došao sam te vidjeti.
Ne smiješ to raditi. Opasno je.
Začepi više. Pokušavam spavati.
Izvini.
Za Boga, R. Jesi li poludio?
Ljudi ovdje nisu kao ja. Ako te vide, poginut ćeš.
Razumiješ li to? - Da.
Pričaš sama sa sobom? - Ne.
Ozbiljno, što se to događa? Što radiš?
Bože moj. Je li to on? - Jeste.
Š'a ima?
Žao mi je. - Znam.
I meni je žao.
Doista si mi nedostajao. - I ti meni.
Smiješno. Djeluješ toplije nego što se sjećam.
To je patrola. Ulazi unutra.
Dođi.
Imaš sreće što je tata otišao zbog nekog hitnog posla.
Bit ćeš siguran ovdje noćas.
Nakon toga, ne znam što ćemo.
Kako si umro? - Ne sjećam se.
Koliko imaš godina? Mogao bih imati dvadeset i neku,
ali pričaš kao da si stariji, a imaš i takvo lice. -O, Bože.
Čak ne mogu namirisati... Ne miriše kako treba.
Zapanjujuće.
Nora, nije došao ovamo kako bi ga ispitivali. Prekini.
R, zašto si došao?
Da svima pokažemo... - Što da im pokažeš?
Promjenu.
Nitko neće povjerovati u to. Neće te pustiti ni dovoljno
blizu kako bi im pokazao. Čim te opaze, raznijet će ti glavu.
Čekaj malo. Jesi li rekao"mi"? - I drugi se mijenjaju.
Sanjamo. - To je ta bitna stvar?
Da. Moramo žurimo. - Kako to misliš?
Koščati, jure mene. Jure nas. - Moramo ići kod mog tate.
To je vrlo loša ideja. - Nora, on je nekad bio razuman.
Vidim da si zbunjena. Tvoja mama je bila razumna.
Tata te kaznio godinu dana zato što si ukrala rakiju.
Jesi li ozbiljna? To je tvoj tata. On leševima puca u glavu.
Koji nam je drugi izbor?
Moramo ga provući kroz grad. Netko će ga sigurno vidjeti.
Nema puno vremena. - Možemo ga popraviti.
Imam malo šminke koju sam štedjela za specijalnu priliku.
Očito je neće biti.
Da. To bi mogli. Mogli bi staviti malo pudera.
Možda i malo rumenila. Točnije, mnogo rumenila.
Nema šanse. - I te kako ima.
Možeš li promijeniti pjesmu, molim te? - Zašto? Smiješno je.
"Zgodna žena, šeta niz ulicu..."
"Čekam u kolima."
"Svjetla grada se pale..." - Sveca mu...
Ti si zgodan!
Što je? - Ništa. Samo...
Izgledaš lijepo.
Ne znam kako će tata reagirati. Možda poludi. Možda ovo ne upali.
Želim da ostanemo zajedno.
Mijenjamo sve. - Znam.
Ostajemo zajedno. Obećaj. - Obećavam.
Vrijeme je. - Hajdemo.
Izvinite.
Gdje ste pošli? - Da vidimo mog tatu.
Ne mogu vas pustim unutra. Pod uzbunom smo.
Zašto? Što se događa? - To je povjerljivo.
I mi imamo povjerljiv posao. Idemo.
Zdravo. - Bok.
"Reci nešto kao čovjek."
Kako si?
Razvalio sam.
On je dobro.
Društvo, sačekajte ovdje.
Što radiš ovdje? - Što se događa? Što je sve ovo?
Nismo sigurni.
Dobili smo izvješće da veliki broj leševa i skeletona ide ka nama,
a nemamo pojma zašto. Ako nas dolaze napasti,
ne možemo ništa učiniti. Njih je previše, a nas premalo.
Zato sve unosimo. Zaključavamo sve. U kući ima Luger.
Ovaj? Došla sam popričati s tobom.
Julie, moram... - Tata, ovo je veoma bitno.
Ovo će zvučati ludo, ali mislim kako se mrtvi vraćaju u život.
To zvuči ludo. - Tata, mijenjaju se.
Ne znam, ali nekako se liječe. - Misliš da se liječe? Kako to?
Vidjela sam. Zaista se događa. - Ne. Znaš li što se stvarno događa?
Događa se to, svaki dan ima ih sve više, a nas sve manje.
Oni se ne liječe. Mi smo im hrana.
Neće postati vegetarijanci. Ne jedu brokulu.
Oni jedu mozgove. Uključujući i one od tvoje majke i momka.
I zato želim da se probudiš. - Ja ću objasniti.
U redu? - Ne želi objašnjenje od nekog kao ti.
Mogu ja to. - Idi kući. Zatvori se u sklonište.
Tamo ima dovoljno stvari da ih možeš zadržati...
Zdravo.
Ko si ti? - Ovo je R.
Nisam pitao tebe, već njega. Ko si ti?
Ja sam...
Ti si leš?
Spasio mi je život. Brinuo se o meni.
Ja sam potaknula nešto u njemu i to je potaknulo nešto u svima njima.
A sad je potaknuo nešto i u meni. - Tata, ne.
Želimo pomoći.
Molim te. Ne žele nas napasti. Žele nam pomoći.
Nama je bolje. - Ne, stvari ne postaju bolje, već gore.
Ljudi bivaju ujedeni, potom inficirani, a onda ih ja upucam u glavu. -Tata, ne.
To se desilo tvojoj majci, a desit će se i njemu.
Zaista mi je žao, gospodine.
Idite. Bježite negdje na sigurno, bez obzira na sve. Važi?
Julie? - Moram ići.
Stvarno bi pucala u mene? - Da. Sigurno.
Dobro. Trebao sam znati.
Moram upozoriti prijatelje.
Gdje su? - Na stadionu.
Idemo prema podzemnoj.
Izvini. Oprosti.
Molim te. Prolazim.
R.
Julie. - Bok.
Spremni za borbu. - Vidim.
Vojnici dolaze. Koščati se približavaju...
Sad su ovdje.
Držite ih vani. - Hoćemo.
Trčite.
Pazite na leđa. Prilazimo s lijeva. - Razumijem.
Ne pucajte u pukovnikov kćer.
Ovuda. Dođi.
Gospodine, vaša kći je s leševima. Pratim je.
Oprezno.
Hvala.
Kvragu, u što ćemo pucati? - U ovog seronju.
Zdravo.
Leševi se bore međusobno, gospodine. - Razumio. I mi vidimo isto.
Izvinite, možete li to ponoviti? - Razumio.
Vidimo leševe koji se bore međusobno.
Sranje.
Gotovo je?
Bit ćeš sigurna.
Jesi li dobro?
R?
R? Molim te.
Jesi li dobro?
Sljedeći ide u glavu. Julie, skloni se od njega.
Ne. - Julie, skloni se odmah.
Tata, moraš me saslušati. Znam da smo izgubili sve.
Znam da si izgubio mamu. Ali, ti i ja smo još uvijek ovdje.
Možemo ovo srediti. Možemo početi ponovno.
Potrebna im je naša pomoć. Tata, molim te.
Pogledaj ga. Drugačiji je. On...
Krvariš.
Tata, on krvari...
Leševi ne krvare.
Bože moj. Živ si. Živ je.
Živ si.
Boli li te? - Da.
Gospodine?
Ovdje pukovnik. Situacija se promijenila.
Idemo ovo dvoje skloniti odavdje.
Još uvijek krvariš? - Da.
Dobro je, sinko.
Sa jedne strane, biti pogođen u grudi boli. I to mnogo.
Sa druge strane, lijep je osjećaj krvariti.
Osjetiti bol. Osjetiti ljubav.
Volio bih reći da smo Koščate izliječili ljubavlju.
Ali, zapravo smo ih sve pobili.
Oni su bili zaista zbrkani, pa se nitko nije osjećao loše zbog toga.
Otišli su predaleko da bi se mogli promijeniti.
To je bilo zapravo dobro udruživanje leševa i ljudi.
Čim smo se udružili, Koščati nisu imali nikakve šanse.
Oni koje nismo ubili, propali su.
Mi ostali smo ponovno učili kako živjeti.
Čini se kako su mnogi od nas zaboravili što to znači.
Ljudi su nas počeli prihvaćati, povezivati se s nama, učiti nas.
To je bio ključ do lijeka.
Bilo je strašno na početku, ali sve nove stvari su takve. Zar ne?
Tako se to desilo.
Tako se svijet ekshumirao.
Treba li vam pomoć? - Da.
Imam zombi prste. Hvala.
Evo. - U redu je.
Ne smeta mi. - U redu je.
Ja sam...
Marcus. - Emily.
Vrlo si lijepa. - Hvala, Marcus.
Trebala si reći kako sam i ja lijep.
R? - Da?
Sjećaš li se sad svog imena? - Ne.
Možeš si dati neko. Samo izaberi. Bilo koje.
Sviđa mi se R. - Stvarno?
Ne želiš znati koje je bilo? Zar ne želiš svoj stari život?
Ne. Želim ovaj.
Samo R, a?
Samo R.
Nadjite nas na fb stranici
filmocentar.com
WWW.FILMOCENTAR.WEEBLY.COM